Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2020 Справа №607/6802/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л. М.,

присяжних - Пацалюк Ю.А., Гільтай С.В.,

за участю секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

за участю прокурора Галас Н.В.,

представника КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР лікаря-психіатра Бойчак Оксани Любомирівни , особи, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_1 , законного представника особи, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її згоди,

ВСТАНОВИВ:

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_1 . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у ОСОБА_1 наявний психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від її матері опікуна ОСОБА_2 . На підставі цих відомостей ОСОБА_1 була оглянута лікарем-психіатром ОСОБА_3 який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 . Направлення на госпіталізацію було видане лікарем Бережанської районної лікарні ОСОБА_4 , який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність її госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Також ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію, згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу. Згода ОСОБА_1 на госпіталізацію відсутня, тому просить винести рішення про її примусову госпіталізацію.

У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Бойчак О.Л. заяву підтримала та наголосила, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад, що встановлено комісією лікарів-психіатрів, у зв`язку із чим потребує лікування лише в закритому психіатричному стаціонарі, однак внаслідок психічного розладу вона не може усвідомити необхідність проходження лікування та надати згоду на лікування, у зв`язку із чим просить заяву задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її згоди.

Законний представник ОСОБА_1 її мати та опікун згідно рішення суду ОСОБА_2 визнала, що її дочка ОСОБА_1 хворіє на психічну хворобу, у неї є прояви агресії, нещодавно вдарила її, однак, просить не госпіталізовувати ОСОБА_6 , оскільки дочка допомагає їй по господарству, без допомоги дочки їй важко .

Особа, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечила щодо її госпіталізації, пояснювала, що хоче лікуватися щоб бути здоровшою .

Судом установлено:

24 квітня 2020 року ОСОБА_1 поступила в стаціонар КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у супроводі матері за скеруванням чергового лікаря ОСОБА_3 з направленням із Бережанської районної лікарні.

Направлення на госпіталізацію видане лікарем Бережанської районної лікарні ОСОБА_4 , який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність її госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби.

Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від її матері опікуна ОСОБА_2 . На підставі цих відомостей ОСОБА_1 була оглянута лікарем-психіатром ОСОБА_3 який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: заступника головного лікаря з експертизи О.М. Бондаренко, завідувача відділення О.Л. Бойчак, лікаря психіатра Ю.Б. Чолач.

Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України Про психіатричну допомогу та прийшла до висновку, що ОСОБА_1 потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_1 24 квітня 2020 року поступила в стаціонар КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у супроводі матері за скеруванням чергового лікаря ОСОБА_3 з направленням із Бережанської районної лікарні.

З анамнезу встановлено, що ОСОБА_1 народилася другою з двох дітей, пологи важкі, ускладнені перинатальною травмою. З раннього дитячого віку відставала в психомоторному розвитку, пізно почала ходити, говорити. Мова залишилася фразовою, погано модульованою. Вчилася в школі інтернаті, закінчила 9 класів. Спеціальності не здобула ніякої. Проживає з мамою, яка нею опікується. З 6 річного віку страждає на енурез (нетримання сечі), який залишається по сьогоднішній день. З дитячого віку перебуває на диспансерному спостереженні у психіатра. Неодноразово лікувалася в психіатричних відділеннях. Остання виписка із стаціонару в 2019 році. Причиною даного поступлення є погіршення психічного стану: б`є маму, погрожувала втекти з дому, не спить вночі, кричить, плаче, відмовляється від їжі, скаржиться на головні болі, сама просила відвезти її в лікарню. Психічний стан пацієнтки при огляді: в свідомості, контакт малопродуктивний, увага привертається важко. Сидить з опущеною головою, в руках тримає ляльку, з якою грається. При звертанні до неї ляклива, плаче. тримає маму за руку, періодично викрикує незрозумілі фрази. Мова бідна, погано розбірлива, мислення недорозвинуте, абстрагування недорозвинуте. Знання практично відсутні, знає окремі букви, емоційно неврівноважена, емоції прості, малодиференційовані. Інтелект недорозвинутий, пам`ять вкрай погана. Інтереси характерні для дитячого віку. Навики по самообслуговуванню недорозвинуті: не вміє самостійно поїсти, переодягнутися, потребує постійного стороннього догляду, хоче лікуватися.

Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 страждає на хронічне психічне захворювання, вроджене слабоумство: Помірна розумова відсталість з синдромом емоційно-волевої нестійкості.

За вказаних обставин, комісія прийшла до висновку, що у відповідності до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_1 потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без її згоди або згоди її опікуна, оскільки вона страждає на психічний розлад, внаслідок якого неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність чим може спричинити небезпеку для себе та оточуючих.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Бережанського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_2 .

Також, ОСОБА_1 госпіталізовувалась у примусовому порядку до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2019 року.

Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 хворіє важким психічним розладом, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для її примусової госпіталізації до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 259, 264-265, 293-294, 339-342 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її згоди задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку с. Жуків, Бережанського району, Тернопільської області у Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради в примусовому порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 30 квітня 2020 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка