Справа № 344/5033/15-ц
Провадження № 6/344/90/20
У Х В А Л А

27 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, в якій вказав, що рішенням Івано-Франківського міського суду задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 2205 pv 06 від 20.12.2006 року станом на 10.03.2015 року у розмірі 67119,41 доларів США, з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту становить 29157,90 доларів США, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту становить 31827,47 доларів США, сума строкової заборгованості за відсотками становить 1029,98 доларів США, сума простроченої заборгованості за відсотками становить 5104,06 доларів США, та пеню у розмірі 1626597, 11 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати в розмірі 3654,00 грн. Виданий на підставі цього рішення виконавчий лист перебуває на виконанні ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції. 02.02.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимог відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги до позичальника, іпотекодавця та поручителя зазначених у Додатку №1 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 02.02.2018 року міститься реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, серед яких зазначений кредитний договір № 2205 pv 06 від 20.12.2006 року, договір іпотеки від 21.12.2016 року (позичальник, іпотекодавець ОСОБА_1 ). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.12.2019 року замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ОСОБА_2 з виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.04.2016 року у справі № 344/50332/15-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 10.02.2017 року стягувачем отримано від нього борг у сум 1820000 грн. строк виконання за вказаною розпискою 01.12.2019 року. Відповідно до укладеного 03.01.2020 між ним та стягувачем договору, ними здійснено взаємне зарахування заборгованості і таким чином його заборгованість перед ОСОБА_2 згідно рішення Івано-Франківського міського суду, що виникла з договору № 2205 pv 06 від 20.12.2006 року є погашена. Вказані обставини повідомлялись органу ДВС, проте не взяті ними до уваги, як підстава для закриття виконавчого провадження.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Стягувач ОСОБА_2 подав заяву про те, що викладені боржником у поданій заяві відповідають дійсності. Ним набуто право вимоги за договором № 2205 pv 06 від 20.12.2006 року у розмірі 67119,41 доларів США. Одночасно в нього перед боржником існує не погашена заборгованість в сумі 1820000 грн. за договором позики. Він повідомив державного виконавця про те, що готовий здійснити зарахування існуючого боргу, оскільки, їх розмір є співмірним та еквівалентним, але він відмовився закривати виконавче провадження. Він не заперечує проти задоволення заяви боржника про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів, виданих Івано-Франківським міським судом на підставі рішення у справі №344/5033/15-ц.

Дослідивши матеріали справи, Суд вважає наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.04.2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором №2205 pv-06 від 20.12.2006 року станом на 10.03.2015 року у розмірі 67119 доларів 41 цент США, з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту становить 29 157 доларів 90 центів США, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту становить 31 827 доларів 47 центів США, сума строкової заборгованості за відсотками становить 1 029 доларів 98 центів США, сума простроченої заборгованості за відсотками становить 5 104 долари 06 центів США, та пеню у розмірі 1626597 гривень 11 копійок, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривні 00 копійок.

06.07.2016 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.04.2016 року в частині визначення розміру пені, нарахованої за невиконання зобов`язань за кредитним договором, змінено. Зменшено розмір пені до 1458887,36 грн. В решті рішення залишено без змін.

18.07.2016 року видано виконавчі листи з виконання вказаного рішення суду.

03.10.2019 року постановою Верховного Суду рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.04.2016 року, в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.07.2016 року залишено без змін.

20.12.2019 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ОСОБА_2 з виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.04.2016 року у справі № 344/5033/15-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З копії розписки від 10.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1820000 грн. в борг станом на 10.02.2017 року. Зобов`язувався повернути всю суму повністю до 01.12.2019 року.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

За положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом ч.2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявники обґрунтовують свою заяву можуть бути наслідком як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобовязання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивчивши матеріали справи, виходячи з принципів: законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, оскільки, заявником не надано належних доказі на підтвердження наявності вищевикладених підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, враховуючи наявну суму заборгованості за рішенням суду (заборгованість 67119 доларів 41 цент США та пеня 1458887,36 грн.), та зокрема, щодо взаємного зарахування заборгованості, оскільки заявником не додано договору від 03.01.2020 про здійснення взаємного зарахування заборгованості. Долучена до заяви копія розписки від 10.02.2017 року не є доказом зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а свідчить про наявність інших цивільно-правових відносин між сторонами.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 268, 432 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя О.А. Татарінова