Ухвала

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 488/3753/17

провадження № 61-17011св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу Корабельного районного м. Миколаєва від 01 жовтня 2019 року у складі судді Лазарева Г. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонова О. В., Ямкова О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог, судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

У серпні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, та просив звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , належний боржнику ОСОБА_1 , право власності на який не зареєстровано у встановленому законом порядку.

В обґрунтування подання зазначав, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 59293437 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 14 березня 2019 року у справі № 488/3753/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 456 281 грн. Рішення набрало законної сили 14 березня 2019 року.

Боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але відповідно до інформації з сайту Укрпошти рекомендована кореспонденція (постанова про відкриття виконавчого провадження, інші документи виконавчого провадження) під час доставки боржником не отримана. Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно за боржником не зареєстроване. Крім того, належне боржнику на праві власності інше майно та кошти, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє.

Разом з тим, відповідно до довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 червня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

Оскільки боржник свідомо не зареєструвала право власності на житловий будинок в установленому законом порядку з метою унеможливлення звернення стягнення на вказане майно з метою примусового виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі № 488/3753/17, приватний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, у відкритті провадження за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. в серпні 2019 року повторно звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який не зареєстровано в установленому законом порядку, у зв`язку неможливістю виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 боргу у зв`язку з відсутністю відомостей про право власності на нього у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке є аналогічним з поданням від 19 липня 2019 року, за наслідками розгляду якого було відмовлено у відкритті провадженні і вказана ухвала набрала законної сили. Враховуючи наведене, відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження за поданням приватного виконавця.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2019 року і постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року та задовольнити подання. Також просив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Касаційна скарга мотивована тим, що безпідставними є висновки суду про те, що приватний виконавець звернувся до суду з поданням про той самий предмет та з тих самих підстав, оскільки у серпні 2019 року він звернувся до суду з поданням іншого змісту та усунув його недоліки.

Суд першої інстанції в оскарженій ухвалі посилався на положення статті 186 ЦПК України, однак вона регулює порядок відкриття позовного провадження і не може бути застосована при розгляді процесуальних питань, пов`язаних з розглядом подання виконавця в порядку, передбаченому розділом VI ЦПК України.

Питання звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, врегульоване статтею 440 ЦПК України, якою не передбачено відмову у відкритті провадження у справі за поданням виконавця.

Боржник свідомо не зареєструвала право власності на спірний житловий будинок з метою невиконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва у справі № 488/3753/17.

Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 унеможливлює звернення стягнення на майно боржника шляхом реалізації з прилюдних торгів та обмежує право стягувача на своєчасне виконання рішення в розумний строк.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Корабельного районного суду м. Миколаєва.

24 березня 2020 року справа № 488/3753/17 надійшла до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про передач справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити, а касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Частиною п`ятою статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16-ц, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. М. про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, оскільки наведені заявником аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у розумінні вищевказаної норми права не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. перебуває виконавчий лист, виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва 14 березня 2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в загальному розмірі 456 281 грн на виконання заочного рішення у справі № 488/3753/17.

01 липня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Корабельного районного суду від 02 липня 2019 року у задоволенні подання було відмовлено. Ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась.

19 липня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. повторно звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у тому ж виконавчому провадженні щодо того ж об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою Корабельного районного суду від 26 липня 2019 року у відкритті провадження за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року ухвалу суду від 26 липня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В серпні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д. О. втретє звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у тому ж виконавчому провадженні відносно того ж об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою Корабельного районного суду від 01 жовтня 2019 року у відкритті провадження за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець втретє звернувся до суду з поданням про той самий предмет і з тих самих підстав, тому у відкритті провадження за поданням необхідно відмовити на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тим самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у відкритті провадження за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вдався до неправильного тлумачення вказаної норми, оскільки статтею 186 ЦПК України не передбачено такої підстави для відмови у відкритті провадження за поданням приватного виконавця, як наявність ухвали суду, яка набрала законної сили, та якою вирішено питання у спорі між тими ж особами і з тих самих підстав, оскільки тотожність спору передбачена тільки для позовного провадження.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), визначений у розділі VI ЦПК України.

За правилами частин десятої - одинадцятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

У частині першій статті 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Колегія суддів звертає увагу, що системний аналіз норм ЦПК України свідчить про те, що при надходженні заяв, подань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), суд має постановити ухвалу про прийняття заяви, подання до свого провадження та призначення судового засідання.

Виконання рішення, ухвали суду є невід`ємною частиною судового процесу, тому нове провадження за заявою, поданням щодо виконання судового рішення не відкривається.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права при ухваленні рішення про відмову у відкритті провадження у справі за поданням приватного виконавця на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Разом з тим, в ухвалі Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у цій же справі № 488/3753/17 (провадження № 61-17011ск19) колегія судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця на ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за поданням приватного виконавця, яка залишена без змін постановою апеляційного суду, дійшла висновку про правомірність висновку судів про відмову у відкритті провадження з огляду на наступне.

Суд першої інстанції розглянув подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, що належить боржнику, та відмовив у його задоволенні. Оскільки приватний виконавець звернувся з аналогічним поданням повторно, суд обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за поданням на підставі імперативної норми закону (пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України), яка забороняє звертатися двічі з питанням про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних складах принципово різного підходу до вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження за поданнями державного виконавця, приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, розгляд яких передбачено Розділом VI ЦПК України, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

У частині другій статті 403 ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що на розгляд об`єднаної палати може бути передана справа, якщо у подібних правовідносинах (в тому числі в тій же цивільній справі) викладено інший висновок щодо застосування норми права.

Також, ця норма зобов`язує колегію суддів у разі необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати, передати справу на розгляд об`єднаної палати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О. на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року на підставі частини п`ятої статті 394 ЦПК України у цій же справі, однак вказані судові рішення ухвалені за наслідками розгляду подання приватного виконавця, з яким він звернувся до суду у липні 2019 року, тоді як предметом касаційного перегляду Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду є ухвала Корабельного районного м. Миколаєва від 01 жовтня 2019 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, прийняті за наслідками розгляду іншого подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д. О., з яким він звернувся до суду в серпні 2019 року.

При цьому колегія суддів враховує, що в оскаржуваній постанові Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року міститься посилання на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2019 року.

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2019 року у справі № 488/3753/17 (провадження № 61-17011св19), передавши справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись частиною другою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу Корабельного районного м. Миколаєва від 01 жовтня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов