Номер провадження 22-ц/804/1234/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Космачевської Т.В.

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі № 219/11599/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (суддя першої інстанції Шевченко Лілія Володимирівна ), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона з 11 липня 2016 року і по 09 червня 2017 року працювала у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» черговим по залізничній станції Булавин виробничого підрозділу «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

В даний час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати.

Станом на 09 червня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 09 червня 2017 року становить 43791,77 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 35003,01 грн.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки, як їй сказали, усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишились на території непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені.

Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 09 червня 2017 року вона не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», куди вони були здані нею особисто в жовтні 2017 року.

Добровільно сплатити їй заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється.

ОСОБА_1 просила суд першої інстанції стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 09 червня 2017 року в сумі 35003,01 грн.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень - квітень 2017 року в розмірі 14755,03 грн. (без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів).

В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за травень - червень 2017 року відмовлено за їх недоведеністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 323,90 грн.

Із вказаним заочним рішенням суду не погодилася позивач - ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що з вказаним судовим рішенням вона не погоджується, вважає його незаконним і необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року по цивільній справі № 219/11599/19 та постановите нове рішення по суті її позовних вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 12 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 березня 2020 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921,00 грн.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі складає 43791,77 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 11.07.2016 по 09.06.2017 працювала на посаді чергового по залізничній станції Виробничого підрозділу «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до наказу від 08.07.2016 № 02/ос звільнена з роботи 09.06.2017 за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком ст.38 КЗпП України (наказ від 09.06.2017 № 1688/ДН-ос).

Позивач зазначила, що на день її звільнення за період з 01 березня 2017 року по 09 червня 2017 року їй нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 43791 грн. 77 коп. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 35003 грн. 01 коп.).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача в стягненні заробітної плати за травень - червень 2017 року, суд першої інстанції послався на те, що враховуючи, що згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 29 січня 2020 року, в період з травня 2017 року по червень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за цей період відсутні.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд частково не погоджується, виходячи з наступного.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 09 червня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи розрахунки заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 207 року відсутні, позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано як доказ лише розрахунки заробітної плати та довідку, яка підписана начальником станції Микитівка Остриковим О.В. та головним бухгалтером Яковлевою В.В.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи мається наказ (розпорядження) № 1688/ДН-ос від 09.06.2017 року про припинення трудового договору (контракту) від 09.06.2017 року за ст. 38 КЗпПУ, підписаного в.о. начальника дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузським, в якому вказано, що ОСОБА_1 підлягає звільненню з роботи з компенсацією за 31 днів відпустки, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі 3-х місячних заробітків (а.с. 22).

Крім того, матеріали справи містять протокол комісії по встановленню трудового стажу та розміру матеріальної допомоги при виході на пенсію від 05.06.2017 року виробничого підрозділа «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з якого вбачається, що розмір допомоги у зв`язку з виходом на пенсію складає 3 середньомісячних заробітків. Вказаний протокол засвідчений печаткою відділу кадрів регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 81). Така сама печатка міститься і у трудовій книжці позивача (а.с. 4 - 10).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за 31 днів відпустки в розмірі 7063,97 грн. та допомога у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 18218,94 грн.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтею 115 КЗпП України.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», куди вони були здані нею особисто в жовтні 2017 року, є безпідставними, оскільки доказів цього ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду позивачем не надано.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження заборгованості за невикористану відпустку, допомоги у зв`язку з виходом на пенсію.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні компенсації за невикористану відпустку, допомоги у зв`язку з виходом на пенсію і зміни в частині стягнення судового збору.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 13 вказаної вище статті, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог як судом першої, так і апеляційної інстанції в розмірі 702,53 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні компенсації за невикористану відпустку, допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, змінити в частині стягнення судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7063 (сім тисяч шістдесят три) грн. 97 коп., допомогу у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 18218 (вісімнадцять тисяч двісті вісімнадцять) грн. 94 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті суми 25282 грн. 91 коп. утримати податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь держави судовий збір у сумі 702 ( сімсот дві) грн. 53 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 27 квітня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна