Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/38/20
№ 2/733/135/20
Рішення

Іменем України

"28" квітня 2020 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2018 року. Від даного шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, на грунті чого між ними постійно виникають сварки та суперечки. Вони на даний час припинили сімейно-шлюбні відносини, з лютого місяця 2019 року проживають окремо, примирятися не мають наміру. Вважає, що сім`я розпалася, збереження шлюбу та подальше спільне проживання неможливе, тому просить розірвати шлюб та стягнути понесені нею судові витрати в сумі 1640 (одна тисяча шістсот сорок) гривень 80 копійок.

Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, але в позовній заяві вказала про розгляд справи без її участі.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. В частині стягнення судових витрат просить відмовити, так як він має інвалідність 2 групи, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від даного шлюбу мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, тож не мають спільного бюджету. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, та переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

Згідно з ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та поновлювати їх наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

А тому суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Що стосується судових витрат, то суд приходить до такого.

П.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» встановлює, що розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно квитанції № 0.0..1 від 08 січня 2020 року позивачкою при подачі позову був сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок (а.с.1).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок , позивачкою надано до суду: договір про надання правової допомоги від 08 січня 2020 року (а.с.19), ордер на надання правової допомоги (а.с.20), квитанцію прибуткового касового ордера від 08 січня 2020 року на суму 800 гривень 00 копійок (а.с.6) та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 08 січня 2020 року на суму 800 гривень 00 копійок (а.с.22).

Аналізуючи надані докази суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Але судом встановлено, що відповідно до ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» відповідач ОСОБА_2 відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати, так як останній має другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 29 січня 2020 року (а.с.24).

Норми ст. 141 ЦПК регламентують порядок розподілу судових витрат та визначають, що у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що підстав для стягнення із відповідача на користь позивачки судових витрат немає, а тому вимги в частині стягнення судових витрат задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.141, 200,247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 104-105,110,112,114,115 СК України, ЗУ «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08 листопада 2018 року Ічнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 89 від 08 листопада 2018 року, розірвати.

Відповідачці після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Відповідачка: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 28 квітня 2020 року.

Суддя Т. В. Карапиш