Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/596/19
Провадження № 2/506/43/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2020 року с.м.т. Окни

17.04.2020 року смт Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Паламарчук М.О.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Окни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

27 грудня 2019 року, після виправлення позивачем недоліків відповідно до ухвал суду від 05 листопада 2019 року та від 25 лютого 2019 року про залишення позовної заяви без руху, по справі відкрито провадження.

18 березня 2020 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 залишив заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_2 на частину належного йому майна житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Малаївці Окнянського району Одеської області. Крім того, відповідно до рішення правління колгоспу «Путь Ілліча», затвердженого рішенням виконкому Красноокнянської районної ради депутатів трудящих Одеської області №68 від 03.03.1967 року, покійному батькові позивача була виділена земельна ділянка площею 0,006 га із земель зазначеного колгоспу під забудову житлового будинку, що і зазначено у свідоцтві на забудову в сільських населених пунктах Української РСР. Таке ж саме свідоцтво було видане рідному брату ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , який на даний час помер. Відповідно до вищезазначених свідоцтв, братами ОСОБА_6 був побудований житловий будинок АДРЕСА_1 , при цьому кожному належала 1/2 частина будинку.24.03.2008 року на ім`я ОСОБА_4 Красноокнянською селищною радою Одеської області було видане свідоцтво про право власності на вказане житло, однак у свідоцтві про право власності помилково вказане вищезазначене житло як тип об`єкту «квартира, з надвірними будівлями», що суперечить діючому законодавству та фактичним обставинам справи. При цьому ,свідоцтвом на забудову у сільських населених пунктах Української РСР, яке було оформлено на ім`я батька позивача, був наданий дозвіл саме на будівництво житлового будинку (небагатоквартирного) та надвірних споруд. При будівництві надвірних споруд ОСОБА_4 керувався планом забудови та ні від кого не отримував додаткових узгоджень та дозволів. У зв`язку із зазначеними суперечностями державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку цього будинку. Також позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 по день смерті ОСОБА_4 знаходилася з останнім в зареєстрованому шлюбі, а тому ,як дружина спадкодавця, є співвласником зазначеної частки житлового будинку, і відповідно, до спадкової маси, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , належить тільки 1/2 частка житлового будинку. Крім того, у зазначеному свідоцтві про право власності на житло також невірно зазначена загальна площа 1/2 частини житлового будинку - 419,9 кв.м., оскільки реальна загальна площа 1/2 частини будинку складає 143,8 кв.м., що доводиться виготовленим 02.08.2019 року технічним паспортом. Тому, у зв`язку із тим, що допущені при оформленні свідоцтва про право власності ,виданого на ім`я ОСОБА_4 , помилки у назві типу об`єкта та загальній площі будинку суттєво порушують права позивача, а саме перешкоджають успадкуванню частини вказаного будинку, позивач просив суд задовольнити його позов, а саме визнати недійсним видане Красноокнянською селищною радою 24.03.2008 року свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину надвірних споруд.

Позивач та представник позивача адвокат Осокін С.Ю. в судове засідання не з`явився, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. На задоволенні позову наполягають. Тому судове засідання проведено за відсутності сторони позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Представник відповідача - Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Тому підготовче судове засідання проведено у відсутність представника відповідача Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Тому судове засідання проведено у відсутність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, позивач є громадянином України /а.с.43/.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с.7/.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у виді квартири з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 с. АДРЕСА_4 .т. Окни АДРЕСА_2 району АДРЕСА_2 ./ а.с. 7/.

Позивач є сином ОСОБА_4 і , відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом / а.с. 116/

Спадкоємцями першої черги є також відповідачі ОСОБА_7 дружина спадкодавця , та ОСОБА_2 - донька спадкодавця / а.с. 80,71/

ОСОБА_4 звернувся до Великомихайлівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, однак йому було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на належне спадкодавцю ОСОБА_4 нерухоме майно - «квартиру із надвірними будівлями» неможливо, так як цільове призначення «квартири» та «надвірних будівель» різне та земельні ділянки, на яких розташовані такі об`єкти ,мають різне цільове значення: для будівництва багатоквартирного житлового будинку (та на присадибній території такого будинку здійснюється будівництво надвірних будівель зі згоди усіх власників квартир такого будинку) /ст.42 ЗК України/ та для будівництва житлового будинку з будівлями та спорудами/ ст.40 ЗК України/ . Таким чином, батько спадкоємця є власником фактично частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, однак за ним зареєстровано право власності на квартиру з надвірними будівлями. Тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду для встановлення типу об`єкта нерухомості (квартира чи частина житлового будинку з будівлями та спорудами), який належав спадкодавцю /а.с. 73/.

Судом було встановлено, що виконавчим комітетом Красноокнянської селищної ради депутатів трудящих видано свідоцтво на забудову в сільських населених пунктах Української РСР га ім`я ОСОБА_4 , місце будівника АДРЕСА_5 , земельна ділянка під забудову площею 0.06 га виділена із земель колгоспу «Шлях Ілліча», забудова якої дозволена рішенням виконкому Красноокнянської селищної ради депутатів трудящих від 03.03.1976 року №68 згідно із планом, початок будівництва вересень 1976 року, закінчення грудень 1979 року /а.с. 28/.

24.03.2008 року Красноокнянською селищною радою Одеської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тип об`єкта квартира з надвірними будівлями, адреса об`єкта АДРЕСА_3 , форма власності приватна, частка 1/1., опис об`єкта: загальна площа 419,9 кв.м.: житлова площа 66,8 кв.м.: квартира, А 98,3 кв.м.; прибудова « а» 26.2 кв.м., підвал «а-1» 49,0 кв.м; підвал «а-2» 8,8 кв.м.; ганок «а-3» 4.6 кв.м.; літня кухня «б» 43.0 кв.м.; веранда « б» 11.3 кв.м.; сарай « В» 20,6 кв.м.; сарай «Г» 9,1. кв.м.; ворота №1, вимощення 1; убиральня « Д» 1,7 кв.м. /а.с. 7/.

Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18217835, 24.03.2008 року за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на квартиру з надвірними будівлями, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , частка 1/ АДРЕСА_7 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 /а.с. 7/.

Разом з тим, відповідно до технічного паспорта від 02.08.2019 року, інвентаризаційна справа №158, зробленого на замовлення ОСОБА_1 , розмір частки власності (на вимогу) 1, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, загальна площа - 143, 8 кв.м., житлова (основна) 66,8 кв.м., допоміжна (підсобна) 77,0 кв.м. /а.с. 25-27/.

Відповідно до висновку оцінювача ОСОБА_8 про оцінку майна, оціночна вартість житлового будинку загальної площею 143,8 кв.м., житловою 66,8 кв.м. з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 05.08.2019 рік складає 127500 грн./а.с.29/.

Відповідно до ч. 1 ст.380 ЖК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Частинами 1, 2 ст. 381 ЖК України передбачено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст.40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Що стосується поняття «квартира» , то відповідно до ч.1. ст.382 ЖК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

При цьому, ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що співвласник багатоквартирного будинку-це власник квартири або нежитлового приміщення багатоквартирному будинку. Багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.

Частиною 2 ст.382 ЖК України, передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Слід зауважити, що згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного),будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника(землекористувача).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, цільове призначення «квартира» та «надвірних будівель» різне та земельні ділянки, на яких розташовані такі об`єкти ,мають різне цільове призначення: для будівництва багатоквартирного житлового будинку (та на присадибній території такого будинку) та для будівництва житлового будинку з будівлями та спорудами.

Тому при реєстрації зазначеного об`єкта нерухомості була допущена помилка у назві типу об`єкта нерухомості- а саме житловий будинок з будівлями та спорудами, а не квартира з надвірними будівлями та спорудами.

Крім того, у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 24.03.2008 року, загальна площа об`єкта зазначена 419,9 кв.м., однак у технічному паспорті загальна площа частини будинку садибного типу з господарськими будівлями , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та який належав ОСОБА_4 , зазначена 143, 8 га.

Таким чином ,судом встановлено, що у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 24.03.2008 року було помилково зазначено, що ОСОБА_4 належить право власності на квартиру з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 419,9 кв.м., а в дійсності, відповідно до технічного паспорта, за адресою: АДРЕСА_8 , знаходиться будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та ОСОБА_4 належить 1/2 частина житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 143,8 кв.м.

При цьому слід зазначити, що право власності ОСОБА_4 на ? частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ніким не оспорюється.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 22 ч.1 КпШС УРСР /в редакції 1969 року/,майно ,нажите подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння користування і розпорядження цим майном.

Тому ,враховуючи, що зазначене нерухоме майно 1/2 житлового будинку, було нажите ОСОБА_4 під час шлюбу з ОСОБА_3 , то відповідно ,остання має право на 1/2 частину даного нерухомого майна на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 залишилося майно у виді 1/4 житлового будинку садибного типу з 1/2 господарських будівель та споруд.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заперечували проти задоволення позову , зазначивши, що не претендують на вищезазначене спадкове майно та проти прийняття вказаної спадщини після смерті ОСОБА_4 позивачем вони не заперечують

При цьому, відомості про наявність спадкоємців, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку та інших спадкоємців в нотаріальній конторі, відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому , відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), видачі дубліката документа, який посвідчує право власності на нерухоме майно, за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі ,якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Виходячи із аналізу вищезазначених норм права, ОСОБА_4 за життя міг би звернутися до державного реєстратора для внесення змін щодо відомостей про об`єкт нерухомого майна .

Однак помилка спадкодавцем усунута не була, а тому в подальшому позивач змушений був звернутися до суду для захисту своїх прав як спадкоємця.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 заявлені надлишково.

Так , свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів КГС /справа № 917/927/17, 03.04.18).

При цьому жодних сумнів або заперечень щодо законності та правомірності володіння спадкодавцем вищезазначеним нерухомим майна ніким не заявлялося , тому і для скасування свідоцтва про права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно немає достатніх та ґрунтовних правових підстав.

До того ж , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно, на думку суду, не є способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, позивачем не було обґрунтовано, чому визнання права власності на вказане нерухоме майно є недостатньо ефективним способом захисту прав саме по собі.

Разом з тим , згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає , що позивачу у задоволенні позовних вимог щодо скасування та визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого на ім`я ОСОБА_4 , серія НОМЕР_2 , виданого 24.03.2008 року Красноокнянською селищною радою Красноокнянського району Одеської області, що посвідчує його право власності на квартиру з надвірними будівлями, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 419,9 кв.м., слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання права власності у порядку спадкування, то відповідно до п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

П. 4.15 вищезазначеного порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві, а п.4.18 зазначено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Дана позиція також викладена в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п. 5, де указано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, судом встановлено, що позивач, згідно зі ст.1223 ЦК України, як спадкоємець за законом, має право на спадкування та враховуючи, що правоустановчий документ на нерухоме майно містить суттєві помилки щодо самого об`єкту нерухомого майна, які станом на теперішній неможливо виправити , що в свою чергу , унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно. Крім того, судом встановлено відсутність інших осіб, які б претендували на зазначене спадкове майно, і тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права власності позивача на 1/4 частину будинку садибного типу та на 1/2 частину господарських будівель та споруд та порядку спадкування, після смерті його батька ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.182 ЦК України роз`яснити позивачу про необхідність державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.1217, 1218, 1223 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_3 (зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ), Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області (місцезнаходження: вул.Першотравнева, 6, смт Окни Одеської області) про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності на частину житлового будинку задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_10 / загальна площа 1/2 частини будинку складає 143,8 кв.м./ та на 1/2 частину господарських будівель та споруд прибудова «а» загальною площею 26,2 кв.м ; підвал «а-1» загальною площею 49,0 кв.м,; підвал «а-2» загальною площею 8,8 кв.м; ганок «а-3» загальною площею 4,6 кв.м; літню кухню «Б» загальною площею 43,0 кв.м, ;веранду «б» загальною площею 11,3 кв.м; сарай «В», загальною площею 20,6 кв.м; сарай «Г» ,загальною площею 9,1 кв.м; ворота №1,вимощення І; убиральня Д, загальною площею 1,7 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який йому належав на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно /САА №154394/ 24.03.2008 року, виданого Красноокнянською селищною радою, роз`яснивши позивачу про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування виданого 24.03.2008 року Красноокнянською селищною радою Красноокнянського району Одеської області на ім`я ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на нерухоме майно , серія НОМЕР_4 154394, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на квартиру з надвірними будівлями, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 , відмовити.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд або безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2020 року.

СуддяО. Л. Чеботаренко