Постанова

Іменем України

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 522/16268/17

провадження № 61-15540св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеська міська рада,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року в складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради та з урахуванням уточнених позовних вимог просив встановити факт його проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з липня 2011 року по день її смерті та визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що після закінчення навчання у школі в липні 2011 року він з метою вступу до вищого навчального закладу переїхав на проживання до м. Одеси та оселився в квартирі родички ОСОБА_2 , яка працювала викладачем та допомагала йому підготуватися до вступних іспитів.

Успішно склавши іспити, він вступив до Одеського державного університету внутрішніх справ, який закінчив у 2014 році та отримав призначення, після чого приступив до несення служби в системі правоохоронних органів.

Вказує, що впродовж всього часу постійного проживання разом з ОСОБА_2 між ними складалися добрі відносини, вони мали спільний бюджет та витрати, його батьки забезпечували їх продуктами, допомагали в здійсненні поточного ремонту та оплаті комунальних послуг. Оскільки ОСОБА_2 мала вікові проблеми зі здоров`ям, а близьких родичів у неї не було, він сприяв її лікуванню, допомагав придбавати ліки та здійснював за нею догляд.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, її похованням займався він зі своїми батьками та за рахунок власних коштів оплатив ритуальні послуги.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яку він фактично прийняв як спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Однак, у зв`язку із відсутністю у нього документів, що підтверджують родинні відносини між ними, нотаріальна контора відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 рокупозов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з липня 2011 року по день її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання позивача зі спадкодавцем знайшов своє підтвердження матеріалами справи, а тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Водночас підстав для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру суд не встановив, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині в зв`язку із його недоведеністю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту постійного проживання скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд не встановив, а позивач не надав доказів надання допомоги спадкодавцю, факт ведення з нею спільного господарства, наявність спільного бюджету, піклування і підтримки один одного, а тому немає підстав для встановлення факту його постійного проживання зі спадкодавцем.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року і залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, безпосередньо не дослідив усі докази по справі, оскільки не вислухав його пояснення, не допитав свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту його постійного проживання зі спадкодавцем.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

29 жовтня 2019 року справа № 522/16268/17 надійшла до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла вищевказана квартира.

Позивач ОСОБА_1 , який бажав прийняти спадщину як спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом, звернувся до Першої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Однак ОСОБА_1 повідомлено про неможливість видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із ненаданням необхідних документів, зокрема, тих, що підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем, що підтверджується повідомленням нотаріальної контори від 19 травня 2017 року.

Звертаючись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 зазначав, що з липня 2011 року по день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з нею однією сім`єю в належній їй квартирі АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надав акт від 17 липня 2017 року, складений мешканцями цього будинку, справжність підписів яких засвідчив начальник ділянки КП ЖКС «Фонтанський».

З реєстраційного запису в паспорті позивача апеляційний суд встановив, що з 16 грудня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження фактів надання допомоги спадкодавцю, ведення з нею спільного господарства, наявності спільного бюджету, піклування і підтримки один одного, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив усі докази в справі, оскільки не допитав свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказані свідки були допитані в суді першої інстанції і їх показання враховані апеляційним судом під час апеляційного перегляду справи з наданням їм належної оцінки, що відображено в мотивувальній частині оскаржуваної постанови.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 рокузалишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук