Справа № 357/5276/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марина Володимирівна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним мотивуючи тим, що її брат ОСОБА_4 за життя залишив секретний заповіт від 03.03.2006 року, складений в АДРЕСА_1 . Вказаний секретний заповіт був переданий ОСОБА_4 на посвідчення та зберігання державному нотаріусу ОСОБА_5 . А ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Про існування братового заповіту позивач дізналась після того, як звернулась 12.10.2018 року до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після померлого брата ОСОБА_4 , як спадкоємець другої черги за законом. В день проголошення заповіту державним нотаріусом Мельничук М.В. був складений протокол про оголошення секретного заповіту, який був підписаний всіма присутніми зацікавленими особами та свідками, але заінтересована особа ОСОБА_3 не був присутнім при оголошенні вказаного секретного заповіту. Позивач вказує, що секретний заповіт підлягає визнанню недійсним з огляду на порушення, допущені нотаріусами при його складанні, посвідченні і оголошенні. Заповіт знаходився лише в одному конверті, на якому був наявний посвідчувальний напис, вчинений державним нотаріусом Пилипчук О.І. та як вбачається з протоколу про оголошення секретного заповіту, підпис заповідача на конверті відсутній, печатка нотаріуса відсутня, дата прийняття на зберігання заповіту також відсутня. При оголошенні заповіту нотаріусом у протоколі не відтворено про витлумачення спадкоємцями тексту заповіту та відомості про досягнення (чи недосягнення) між спадкоємцями згоди щодо тлумачення тексту заповіту, який написано незрозуміло, не зазначено час складання протоколу про оголошення заповіту, в протоколі не зазначена дата посвідчення та прийняття на зберігання секретного заповіту. Позивач зазначає, що у тексті самого заповіту містяться неясності, зокрема, щодо причин позбавлення позивача від спадкування, незрозумілим є предмет спадкування, зазначений в пунктах 2, 3 оспорюваного заповіту, що, також, вказує на недійсність заповіту. Секретний заповіт, повинен був постійно зберігатись у державного нотаріуса Пилипчук О.І., яка вчиняла посвідчувальний напис на конверті, у якому знаходився спірний заповіт й оголошувати зміст заповіту повинна була саме нотаріус Пилипчук О.І., а не нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. Оскільки між датою складання спірного заповіту 03.03.2006 р. та датою його посвідчення 10.03.2006 р. пройшов тривалий час, то позивач вважає, що можуть існувати декілька різних заповітів. А тому, уточнивши свої вимоги до початку розгляду справи по суті, позивач просила суд визнати недійсним секретний заповіт ОСОБА_4 від 03.03.2006 року та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на майно померлого ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов.

Представник відповідача позов не визнала, відповідач подав відзив на позов.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав.

Третя особа державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. позов не визнала.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 76 років, помер ОСОБА_4 (а.с.65).

Встановлено, що ОСОБА_4 приходився братом позивачу ОСОБА_1 (а.с.70,71).

Встановлено, що ОСОБА_4 , на день своєї смерті, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.67).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_3 та на грошові кошти. Наведене підтверджується зібраними матеріалами спадкової справи, копію якої було надано суду (а.с.60-100).

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2006 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого позбавив ОСОБА_1 права спадкування майна у вигляді нерухомості та заповів ОСОБА_3 1/5 частину долі вартості квартири, яка подарована була ОСОБА_4 його мамою, а все інше майно і кошти заповів в рівних долях ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.7).

В судовому засіданні, також, встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли позивач, відповідач, третя особа по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 шляхом подання до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що стверджується копіями їх заяв в матеріалах спадкової справи за № 458/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Встановлено, що 20.04.2019 року державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М.В. склала протокол про оголошення секретного заповіту у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , в приміщенні Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, в присутності двох свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дієздатність яких нотаріус перевірила, про що міститься відмітка в протоколі, в присутності зацікавлених осіб : ОСОБА_1 , позивача по справі, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , відповідача по справі, було досліджено та описано конверт, у якому зберігався заповіт та конверт з секретним заповітом, було оголошено присутнім текст секретного заповіту. В протоколі викладено зміст заповіту, зазначено, що текст документа оголошено вголос. Протокол містить підписи свідків. Протокол складено та підписано у двох примірниках, один з яких видано ОСОБА_2 , а також, нотаріусом вчинено відмітку про ознайомлення з цим протоколом 17.05.2019р. ОСОБА_3 . Наведене підтверджується протоколом про оголошення секретного заповіту від 20.04.2019р. (а.с.81-82).

В судовому засіданні було досліджено 3 конверти: перший, який був наданий заповідачем державному нотаріусу Четвертої київської державної нотаріальної контори із самим заповітом, з відміткою про посвідчення державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Пилипчук Оленою Іванівною підпису заповідача, на поданому заповідачем конверті, у якому за його усною заявою міститься підписаний ним секретний заповіт. Особу заповідача встановлено, вказано номер в реєстрі, розмір державного мита та підпис нотаріуса; другий конверт містить надпис нотаріуса ОСОБА_5 про поміщення конверта із секретним заповітом ОСОБА_4 у присутності заповідача в інший конверт, який нотаріусом опечатано та прийнято на зберігання, що й засвідчено печаткою; третій конверт в якому було надіслано секретний заповіт із Четвертої київської державної нотаріальної контори до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області (а.с. 17,148,149).

Позивач підтримуючи позов, суду пояснила, що заповіт є незаконний, бо її брат позбавив права на спадкове майно, яке належало їй, заплямував гідність, вчинив наклеп на свою сестру. Відносини з ОСОБА_4 у позивача погіршилися ще за життя їхньої матері, яку ОСОБА_4 взявся доглядати, але не надав необхідної та належної допомоги. Позивач не знала, шо їх мама подарувала свою квартиру ОСОБА_4 , який в подальшому і спричинив каліцтво матері, в неї було зламано стегно. Позивач доглядала матір, готувала її до операції. Позивач зазначає, що має сумніви щодо справжньої волі заповідача. Сумнівним є також, те, що заповіт складено 03.03.2006 року, а нотаріально посвідчено та занесено його до спадкового реєстру 10.03.2006 року. В заповіті не зазначено чітко спадкового майна. Нотаріус Пилипчук О.І. мала роз`яснити ОСОБА_4 форму заповіту, як слід складати його та, після смерті заповідача, саме нотаріус Пилипчук О.І. повинна була оголосити заповіт. Позивач вказала, що відсутні підстави, передбачені ст.1224 ЦК України для усунення позивача від спадкування. Секретний заповіт знаходився в одному конверті, а повинен був бути в двох. При оголошенні секретного заповіту не був присутнім син позивача ОСОБА_3 , який знав про виклик до нотаріуса, але вимушений був їхати у відрядження та пізніше ознайомився із заповітом.

Представник відповідача, заперечуючи позов, суду пояснила, що заповідач може будь-кого, без зазначення причин, позбавляти спадкування, це його воля. Дата складання секретного заповіту та сам зміст цього заповіту нотаріусу не відомі, бо секретний заповіт подається в заклеєному конверті та нотаріус з дотриманням положень 1249 ЦК України, «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», встановив особу заповідача, посвідчив, зареєстрував та прийняв секретний заповіт на зберігання. Позивач вважає, що обома нотаріусами, як при посвідченні секретного заповіту 10.03.2006року, так і при оголошенні секретного заповіту було порушено «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», однак всі сумніви позивача безпідставні, не надано жодного доказу порушення нотаріусами правових норм, інструкцій. Волевиявлення заповідача було вільним. З часу посвідчення свого заповіту /10.03.2006р./ і до останнього дня життя /28.06.2018р./ ОСОБА_4 не змінив свого заповіту, не посвідчив іншого розпорядження. Відомо, що за життя між ОСОБА_4 та позивачем були недоброзичливі відносини, мав місце судовий спір, що підтверджено судовим рішенням (а.с.115-118) з приводу майна, яке вже стало спадковим.

Третя особа по справі ОСОБА_3 суду пояснив, що його дядько ОСОБА_4 , склавши секретний заповіт вчинив несправедливо, оскільки на квартиру, якою розпорядився ОСОБА_4 мала право позивач. ОСОБА_3 доглядав свою бабу в лікарні, вдома, а потім виявилося, що її квартира належить ОСОБА_4 , який не виявляв належної турботи за матір`ю. ОСОБА_3 проживає з мамою, позивачем у справі, не має власного житла, а ОСОБА_4 заповів квартиру стороннім людям. Третя особа вважає, що у ОСОБА_4 не було бажання скласти заповіт, він був в неадекватному стані, на нього тиснули.

Третя особа по справі державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. суду пояснила, що спадкодавець ОСОБА_4 помер в м. Біла Церква та спадщина і спадкова справа відкрилася в м. Біла Церква. В нотаріальну контору надійшла заява позивача про прийняття спадщини, нотаріус перепровірила Спадковий реєстр заповітів/спадкових договорів та виявила запис про секретний заповіт ОСОБА_4 . Нотаріус зробила запити щодо виявлення спадкового майна, надіслала запити до нотаріальних контор та нотаріального архіву, довго шукали секретний заповіт ОСОБА_4 Нотаріус закликала всіх заінтересованих осіб, належно повідомила їх про оголошення секретного заповіту, запросила свідків, в пристуності яких і було оголошено секретний заповіт, було складено протокол оголошення секретного заповіту з дотриманням положень глави 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». ОСОБА_3 був повідомлений про оголошення секретного заповіту, але не з`явився, прийшов до контори пізніше, ознайомився із заповітом та протоколом, про що й розписався. Дійсно, заповіт ОСОБА_4 потребує тлумачення, оскільки спадкодавцем належно не визначено спадкове майно. Але всі вимоги при оголошенні секретного заповіту були дотримані, порушень не було.

Відмовляючи в позові, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На заповіт, як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

А згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основої його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна.

За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Ст. 1249 ЦК України встановлює, що секретним є заповіт, який посвідчується нотаріусом без ознайомлення з його змістом.

Особа, яка склала секретний заповіт, подає його в заклеєному конверті нотаріусові. На конверті має бути підпис заповідача.

Нотаріус ставить на конверті свій посвідчувальний напис, скріплює печаткою і в присутності заповідача поміщає його в інший конверт та опечатує.

Згідно ст. 1250 ЦК України одержавши інформацію про відкриття спадщини, нотаріус призначає день оголошення змісту заповіту. Про день оголошення заповіту він повідомляє членів сім`ї та родичів спадкодавця, якщо їхнє місце проживання йому відоме, або робить про це повідомлення в друкованих засобах масової інформації. У присутності заінтересованих осіб та двох свідків нотаріус відкриває конверт, у якому зберігався заповіт, та оголошує його зміст. Про оголошення заповіту складається протокол, який підписують нотаріус та свідки. У протоколі записується весь зміст заповіту.

Отже, як було встановлено судом, оспорюваний заповіт посвідчено особою, яка мала на це повноваження, так само й оголошено секретний заповіт нотаріусом в приміщенні Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. з дотриманням вищенаведеної правової норми та згідно «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012р. за № 296/5.

Згідно Глави 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріуси посвідчують секретні заповіти, не ознайомлюючись з їх змістом /п.3.1/.

Пунктом 3.2. передбачено, що нотаріус повинен роз`яснювати заповідачу, що текст заповіту має бути викладений таким чином, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини.

Секретний заповіт подається нотаріусу особою, що його склала, у заклеєному конверті. На конверті має бути особистий підпис заповідача. Якщо підпис на конверті проставлений заповідачем не в присутності нотаріуса, заповідач повинен особисто підтвердити, що підпис на конверті зроблений ним /п.3.3. Порядку/.

Нотаріус ставить на конверті, у якому міститься секретний заповіт, посвідчувальний напис про посвідчення та прийняття на зберігання секретного заповіту, скріплює його печаткою і в присутності заповідача поміщає його в інший конверт та опечатує /п.3.4. Порядку/.

На конверті зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, дата народження заповідача і дата прийняття на зберігання цього заповіту.

Секретний заповіт приймається нотаріусом на зберігання без складання опису /п.3.5./.

Вищезазначеним Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що нотаріус, у якого зберігається секретний заповіт, у разі одержання інформації про відкриття спадщини та подання свідоцтва про смерть заповідача призначає день оголошення змісту заповіту /п.4.1./.

Про день та час оголошення змісту заповіту нотаріус повідомляє членів сім`ї та родичів спадкодавця, якщо їх місця проживання йому відомі, або робить про це повідомлення в друкованих засобах масової інформації /п.4.2./.

Нотаріус у присутності заінтересованих осіб та двох свідків відкриває конверт, у якому зберігався заповіт, та оголошує його зміст /п.4.3./.

Про оголошення заповіту складається протокол, який підписують нотаріус та свідки /п.4.4./.

У протоколі зазначаються: дата, час та місце складання протоколу про оголошення секретного заповіту; дата посвідчення та прийняття на зберігання секретного заповіту; прізвище, ім`я, по батькові осіб, присутніх при оголошенні, у тому числі свідків; відомості про повідомлення осіб, які не з`явились на оголошення секретного заповіту, або відомості про повідомлення в друкованих засобах масової інформації; стан заповіту (наприклад, наявність закреслених місць, поправок або інших недоліків); стан конверта, у якому знаходився заповіт, а також записується весь текст заповіту /п.4.5./

Дійсно, пунктом 4.6. вказаного Порядку визначено, що якщо неможливо визначити справжню волю заповідача, нотаріусом у протоколі відтворюється витлумачений спадкоємцями текст заповіту та відомості про досягнення (чи недосягнення) між спадкоємцями згоди щодо тлумачення тексту заповіту.

Однак, в даному випадку, не є обов`язком нотаріуса тлумачити заповіт, він, лише, може в протоколі відтворити витлумачений спадкоємцями текст заповіту та відомості про досягнуту спадкоємцями згоду, але, як було встановлено в судовому засіданні, між спадкоємцями не витлумачувався текст заповіту, ніякої згоди між ними не було, та, крім того, один із спадкоємців ОСОБА_3 , не був присутнім при оголошенні секретного заповіту, що також, виключає можливість тлумачення заповіту і досягнення згоди між спадкоємцями.

При цьому, слід зазначити, що згідно п. 4.10. Порядку, якщо заінтересована особа, належним чином повідомлена про день оголошення секретного заповіту, на оголошення не з`явиться, нотаріус оголошує зміст секретного заповіту тим особам, які з`явилися.

У разі з`явлення заінтересованої особи після оголошення заповіту нотаріус ознайомлює її з протоколом оголошення секретного заповіту, про що робить відповідну відмітку, яка підписується також цією особою /п.4.11/.

Отже, як було встановлено судом, державний нотаріус Мельничук М.В. належним чином повідомила всіх заінтересованих осіб про оголошення секретного заповіту, зокрема, і ОСОБА_3 . Наведене не заперечили в судовому засіданні позивач і третя особа ОСОБА_3 , пояснивши, що в зв`язку з відрядженням ОСОБА_3 не зміг бути присутнім при оголошенні заповіту, але 17.05.2019року нотаріус здійснила ознайомлення гр. ОСОБА_3 з протоколом оголошення секретного заповіту від 20.04.2019р., про що ОСОБА_3 особисто розписався.

Також, слід зазначити, що трактування сторони позивача щодо безпідставного оголошення Секретного заповіту нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, а не нотаріусом, який посвідчив заповіт - є хибним та спростовуються положеннями п.2.1.- 2.3. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» .

Згідно п. 2.1. Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п.2.2. Порядку).

Пунктом 2.3. цього Порядку передбачено, що у разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту.

В судовому засіданні стороною позивача та третьою особою ОСОБА_3 не надано доказів у спосіб та у порядку, передбаченому законом, щодо порушення нотаріусами Четвертої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І., Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. в момент посвідчення та оголошення секретного заповіту вимог ст.ст. 1234,1249,1250 1255 ЦК України та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012р. за № 296/5 .

Також, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на положення ст. 1224 ЦК України, оскільки, в даному випадку, ОСОБА_4 залишив заповіт і спадкування здійснюється за заповітом та в силу ч. 2 ст. 1235 ЦК України ОСОБА_4 , як заповідач, міг і без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом.

Крім того, позивач в огрунтування позовних вимог посилається на порушені заповідачем моральні засади, позивач неодноразово вказувала на несправедливість заповіту. Однак, вказаний секретний заповіт не суперечить моральним засадам суспільства та пояснення позивача не є підставою для визнання заповіту недійсним. Заповітом є особисте розпорядження особи і при цьому слід враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Також, суд критично оцінює позицію сторони позивача щодо неусвідомлення і неадекватність заповідача ОСОБА_4 при складанні такого заповіту, чи змову і тиск на нього з боку заінтересованих осіб. Суд звертає увагу, що одним із спадкоємців за секретним заповітом є син позивача - ОСОБА_3 , який не підтверджує факту примусу чи змови заінтересованих осіб-спадкоємців.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, надавши правову оцінку якому, суд зміг би дійти обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи все наведене та керуючись ст.ст. 11, 1217, 1233, 1247, 1249, 1250,1255, 1257 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012р. за № 296/5, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206, 258- 265, 354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : ОСОБА_3 , державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук Марина Володимирівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 24.04.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола