Ухвала

24 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 208/211/19

провадження № 61-3760ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І.,

Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості по аліментах та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення від стягнення заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості по аліментах.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червні 2015 року з відповідача були стягнуті аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 27 березня 2015 року до повноліття дитини.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року у справі № 208/8237/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, про припинення стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було припинено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року в розмірі 600 грн. 12 березня 2016 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Максютенко А. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 208/2521, виданого 11 липня 2015 року.

Зазначала, що вказане рішення суду відповідач добровільно систематично не виконував, тому утворилася заборгованість за аліментам за період з 27 березня 2015 року по 02 листопада 2015 року у сумі 2 623 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам станом на 21 грудня 2018 року, виданим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Максютенко А. М. у відповідь на адвокатський запит про надання довідки про заборгованість по аліментам, яка є непогашеною. Вказувала, що при визначенні заборгованості державний виконавець не взяв до уваги той факт, що сплачена відповідачем

25 травня 2015 року сума в розмірі 800 грн не є аліментами, тому що на той час рішення про стягнення аліментів ухвалено ще не було. Крім того, копія цієї ж квитанції про сплату ОСОБА_2 800 грн від 25 травня 2015 року є у справі

№ 208/2843/15-ц, провадження 2/208/1310/15 від 30 жовтня 2015 року, де відповідач стверджує, що це кошти сплачені ним за використані комунальні послуги. Це були кошти, сплачені відповідачем у якості компенсації витрат на лікування у зв`язку з її побиттям ним у травні 2015 року. У призначенні платежу не вказано, що ці кошти сплачені відповідачем як аліменти за травень

2015 року. Однак, ця сума була безпідставно врахована державним виконавцем у довідці про заборгованість по аліментах як сума аліментів, які були сплачені відповідачем у травні 2015 року. Також, державним виконавцем безпідставно не було враховано, що рішення суду про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь ухвалено 03 лютого 2016 року, а тому до цього часу аліменти підлягали сплаті на її користь, оскільки в резолютивній частині рішення не встановлено іншого, тобто на користь позивача мали б бути нараховані та стягнені з ОСОБА_2 аліменти за грудень 2015 року та січень 2016 року у розмірі 600 грн щомісяця. Зазначала, що заборгованість по аліментам всього становить 4 623 грн. ОСОБА_2 не має матеріальних ускладнень, офіційно працює у ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Ігрик», тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по аліментах у розмірі

4 623 грн, три проценти річних у сумі 409,61 грн та інфляційні втрати у сумі

1 618,05 грн, всього 6 650,66 грн.

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення від стягнення заборгованості за аліментами.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що аліменти повинна сплачувати саме ОСОБА_1 , за рішенням суду, починаючи з 03 листопада 2015 року. Вказує, що позивач за первісним позовом намагається стягнути з нього аліменти за той час, коли їх неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебував на її утриманні, а саме - з 01 серпня 2015 року. Розмір його заборгованості по аліментам, виходячи з суми сплачених аліментів на користь ОСОБА_1 , складає лише 300 грн, виходячи з наступного розрахунку: сплачені аліменти 2 100,00 грн, сума нарахувань з 27 березня 2015 року по 31 липня 2015 року - 2 400,00 грн, виходячи з розрахунку аліментів у твердій грошовій сумі 600 грн на місяць, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 в цей період не утримувала сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зловживала своїми батьківськими правами і проявляла у відношенні нього фізичну силу, що підтверджується письмовими доказами у вигляді висновків спеціалістів СМЕ

№ 822 від 03 серпня 2015 року та № 1072 від 30 вересня 2015 року, ці факти також підтверджено витягом з кримінального провадження від 15 жовтня

2015 року, довідкою слідчого СВ Заводського РВ Дніпродзержинського МУ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області. В цей період неповнолітній

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю перебував на його утриманні у зв`язку з неможливістю проживати з матір`ю, внаслідок її неправомірної поведінки по відношенню до дитини. Згідно до доданих чеків він витратив на лікування сина, пов`язаного з відновленням зору, в період з липня по листопад 2015 року в той час, коли дитина не мешкала разом матір`ю ОСОБА_1 кошти у сумі - 950 грн. на лікування зору, згідно чеку від

11 серпня 2015 року ПП «Передістий», чеками від 11 липня 2015 року на суму 260 грн та від 01 вересня 2015 року на суму 219 грн на замовлення окулярів. Також, для відвідування школи в цей період він придбав сину рюкзак на суму 420 грн, дві пари взуття на суму 600 грн та 325 грн, що також підтверджено товарними чеками від 23 серпня 2015 року. Згідно протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Заводської районної у

м. Дніпродзержинську ради від 13 жовтня 2015 року, від 14 вересня 2016 року та висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено місце його проживання разом з батьком. Згідно з рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав, що ОСОБА_1 не приділяла сину належної уваги та батьківської турботи, що було визнано самою нею шляхом подання заяви до суду про визнання позовних вимог. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 4 623,00 грн - в оплату заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом

№ 208/2521/15 виданим Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на підставі рішення Заводського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року;

409,61 грн - 3 % річних; 1 618,05 грн - інфляційні втрати. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа -Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення від стягнення заборгованості по аліментам, відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня

2019 року скасовано частково в частині задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості по аліментах. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості по аліментах - відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій 21 лютого 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК Українидля цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 6 650,66 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом

2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення заборгованості по аліментах та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення від стягнення заборгованості за аліментами відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська