Постанова

Іменем України

24 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 753/12946/15-ц

провадження № 61-46539св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Музичко С. Г., Лапчевської О. Ф., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_3 , про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 25 жовтня 2002 року до 26 лютого 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з

ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 набули у спільну сумісну власність наступне майно: автомобіль Mitsubishi Outlander; грошові кошти на депозитних рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 146 256,71 грн та 15 038,74 грн. У подальшому вказані суми збільшилися у зв`язку з нарахуванням відсотків, які також є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки депозитні рахунки відкриті під час шлюбу.

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого заповів всі свої транспортні засоби своєму сину ОСОБА_6 , а грошові кошти заповів ОСОБА_2 ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 .

На підставі викладеного ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності на: 1/2 частину автомобіля Mitsubishi Outlander, 1/2 частину грошових коштів у сумі 182 747,86 грн, що знаходяться на рахунку, відкритому у відділенні № 67 філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно з депозитним договором від 26 квітня 2010 року, укладеним на ім`я ОСОБА_5 та зобов`язати

ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити позивачу ці кошти, 1/2 частину грошових коштів у розмірі 1 047,50 грн, що знаходяться на рахунку, відкритому у відділенні «КПІ» Печерської філії ПАТ «КБ «ПриватБанк» на ім`я

ОСОБА_5 та зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити позивачу ці кошти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року (в складі судді Даниленко В. В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, яка була допитана у судовому засіданні як свідок, пояснила, що ОСОБА_5 віддав їй належні кошти у порядку розподілу майна подружжя після розірвання шлюбу, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину автомобіля Mitsubishi Outlander; 1/2 частину грошових коштів у розмірі 182 747,86 грн, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ; 1/2 частину грошових коштів у розмірі 1 047,50 грн, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 619,87 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що під час шлюбу

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 набули у спільну сумісну власність спірне у цій справі майно, тому це майно належить їм у рівних частках. Оскільки грошові кошти, які перебувають на депозитному рахунку, є спільним сумісним майном подружжя, то відсотки, нараховані на ці кошти відповідно до умов депозитного договору, є також спільним майном подружжя.

Відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів, що автомобіль Mitsubishi Outlander та спірні кошти є особистою приватною власністю ОСОБА_5 . Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем компенсації спільного сумісного майна, яке є предметом спору, від ОСОБА_5 .

Позовна вимога до ОСОБА_2 про зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» виплатити ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 182 747,86 грн та

1 047,50 грн задоволенню не підлягає, оскільки позивач не зверталася до банка з такими вимогами у судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Суд апеляційної інстанції не встановив, у який спосіб було придано вищевказане майно, джерело та підстави набуття спірного майна.

Позивач в обґрунтування своїх вимог заявила про презумпцію спільності майна подружжя та надала лише копію свідоцтва про шлюб та копію свідоцтва про розірвання шлюбу. Зазначені докази не доводять заявлені у справі вимоги.

Суд апеляційної інстанції помилково взяв до уваги наданий позивачем розрахунок за депозитними договорами та не навів власного розрахунку.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, а матеріали справи не містять жодного доказу того, що спірні грошові кошти та автомобіль є особистою власністю ОСОБА_5 , тому апеляційний суд правильно задовольнив позовні вимоги частково.

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

03 грудня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 25 жовтня 2002 року до 26 лютого

2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

ОСОБА_5 01 березня 2013 року склав заповіт, відповідно до якого заповів ОСОБА_2 належні йому будь-які транспорті засоби та належні йому нагороди, а ОСОБА_6 будь-яке інше належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

ОСОБА_6 заявою від 03 червня 2015 року відмовився від спадщини на користь ОСОБА_2 .

Згідно з відповіддю Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 16 березня 2016 року автомобіль Mitsubishi Outlander

з 02 квітня 2010 року зареєстрований на ОСОБА_5 .

Відповідно до відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10 лютого 2015 року ОСОБА_5 відкрито 26 квітня 2010 року депозитний рахунок

№ НОМЕР_1 , а 23 жовтня 2009 року - картковий рахунок № НОМЕР_2 .

Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_1 , належному

ОСОБА_6 , за період з 26 квітня 2013 року до 20 грудня 2015 року на цьому рахунку знаходяться грошові кошти у розмірі 365 495,72 грн.

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_2 , належному ОСОБА_6 , за період з 28 лютого 2013 року до 03 березня 2016 року на цьому рахунку знаходяться грошові кошти у розмірі 2 074,99 грн.

Суди також встановили, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 02 липня 2015 року на вклади разом з нарахованими відсотками (компенсаціями, доплатами) на поточну дату:

11 червня 2013 року картковий рахунок № НОМЕР_3 залишок коштів становить 68 803,25 грн; 25 лютого 2014 року картковий рахунок

№ НОМЕР_4 - залишок коштів становить 14 646,68 грн; 12 квітня 2014 року картковий рахунок № НОМЕР_5 - залишок коштів становить 38 012,98 грн; 17 червня 2014 року депозит, договір - SAMDNWFD400, рахунок № НОМЕР_6 , поточна сума станом на 10 лютого 2015 року становить 144 600 грн; 19 червня 2014 року депозит, договір - SAMDNWFD300, рахунок № НОМЕР_7 , поточна сума станом на 10 лютого 2015 року становить 15 417,81 дол. США; 28 липня 2014 року депозит, договір - SAMDNWFD600, рахунок № НОМЕР_8 , поточна сума станом на 10 лютого 2015 року становить 57 864,81 дол. США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX)підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження

№ 14-325цс18).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що спірне майно придбане подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період шлюбу, суди дійшли правильного висновку, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач має право на 1/2 цього майна, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що саме позивач зобов`язана була довести свою участь у набутті спірного майна, проте таких дій під час розгляду справи не вчинила, тому це майно не є спільним сумісним майном, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, покладається на особу, яка її спростовує. Разом з тим, відповідач не довела належними та допустимими доказами, що спірне майно придбане (набуте) за особисті кошти ОСОБА_5 .

Доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції безпідставно взято до уваги наданий позивачем розрахунок за депозитними договорами, не заслуговують на увагу, оскільки суд розглядає справу у межах поданих сторонами доказів, проте відповідач вказаний розрахунок не спростувала, власного розрахунку не надала. Крім того, вказані у поданому позивачем розрахунку суми відповідають обставинам, які викладені у довідках

ПАТ КБ «ПриватБанк».

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

На підставі викладеного Верховний Суд не вбачає достатніх правових підстав для скасування постанови апеляційного суду, прийнятої за результатом розгляду спору у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк