22-ц/804/1742/20

Головуючий у 1-й інстанції Музика О.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Пономарьової О.М., Принцевської В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Музика О.М.., повний текст рішення складено 19 березня 2020 року, по цивільній справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на наступні обставини.

29.10.2010р. між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 4000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 15.05.2019р. утворилася заборгованість в загальному розмірі 11764,06грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2768,11грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 2466,45грн, нарахованої пені за прострочене зобов`язання 4543,12грн, нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від100грн 950грн, штрафу (фіксована частина) 500 грн, штрафу (процентна складова) 536,38грн, яку банк просив стягнути з відповідача поряд із компенсацією понесених витрат з оплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2020 року (ас. 67-69) у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком належним чином не підтверджено наданими доказами: факту укладення кредитного договору та зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, з якого могли виникнути як право банку на нарахування відсотків, так і вимоги про повернення кредиту, а так само обов`язок позичальника з повернення кредиту. Суд врахував відсутність доказів, в тому числі і у змісті анкеті-заяві, щодо обрання відповідачем певної опції щодо запропонованих банком послуг і певного виду платіжної картки, щодо оформлення кредитної картки, як спеціального платіжного засобу в межах, заява-анкета не містить відомостей щодо бажаного кредитного ліміту; банком не надано доказів щодо зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника та їх подальше використання відповідачем. При цьому, суд відхилив вчинений АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості, що долучений до позовної заяви, оскільки він сам по собі не є належним і допустимим доказом укладення кредитного договору, існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, бо не підтверджений будь-якими доказами перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач, надавши до апеляційного суду нові докази (виписку по руху коштів по кредитним карткам і довідку про видані відповідачеві картки), посилається на те, що відповідач з написанням анкети-заяви від 29.10.2010р. здійснила дії щодо проведення активації картки, що згодом перевипускалася, користувалась картковим рахунком і кредитними коштами, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору. У суду не було жодних підстав для відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту та простроченим тілом кредиту, бо відповідач не довів обставин, які звільняють його від обов`язку щодо погашення заборгованості за укладеним договором. Відмовляючи в задоволенні позову, суд порушує фінасову стабільність банку та наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, за змістом наданої банком ксерокопії анкети-заяви від 29.10.2010р. ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та Тарифів Банку, які викладені на сайті www.privatbank.com.ua, які за текстом позовної заяви утворюють укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Текст анкети-заяви містить розділ щодо виявлення бажання оформити на своє ім`я послугу з декількох перелічених видів: Платіжна карта Кредитка Універсальна, Пенсійна карта, Дебетова особиста картка, Зарплатна карта, Карта Gold, Ідентифікація з паспортом. Однак, жодна з опцій не містить відмітки про її прийняття клієнтом ОСОБА_1 , рівно як і відсутня відмітка про розмір бажаного кредитного ліміту (а.с. 10).

До вказаної анкети-заяви банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12-26) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна чотирьох видів (а.с. 11).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість клієнта ОСОБА_1 станом на 15.05.2019р. складає 11764,06грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 2768,11грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту 2466,45грн; пеня за прострочене зобов`язання 4543,12грн; пеня 950грн; штраф (фіксована частина) 500грн; штраф (процентна складова) 536,38грн (а.с. 7-9).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 4 ст. 203 ЦК України. Правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі (ст. ст. 203, 208 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статей 12, 11, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивач обґрунтовує свої вимоги фактом підписання відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, що є додатком до укладеного договору у формі анкети-заяви від 29.10.2010р. Вказані Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не оспорені.

Проте, слід наголосити, і цьому суд надав належну оцінку, що вказані Умови та Правила діятимуть в межах реально прийнятої пропозиції відповідачем.

Разом з тим, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить жодних даних про предмет договору, а саме які саме банківські послуги надавалися банком відповідачу; відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання. Судом першої інстанції цілком правильно зазначено, що стверджуючи про укладення з відповідачем кредитного договору, банк не надав суду дані про узгоджену між сторонами суму бажаного (обраного) кредитного ліміту, строків внесення платежів, про волевиявлення відповідача щодо оформлення кредитної картки певного виду, строку її дії, дані про видачу кредитної картки, її виду, номеру та строку дії, не зазначена в ній і процентна ставка за користування кредитом, тощо.

Також, до позову позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 11). Даний документ не містить підпису клієнта ОСОБА_1 крім того, в цьому документі визначено 4 опції-підвидів різних карток «Універсальна», жодна з яких не обрана клієнтом ОСОБА_1 : не підписані конкретні опції (з 4 запропонованих видів карток). Більш того, і у змісті апеляційної скарги не було деталізовано, на яких умовах використовувалась і яка саме кредитна картка з чотирьох різних за умовами карток «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» - підтверджень цьому ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано.

У заяві позичальника від 29.10.2010 року процентна ставка не зазначена, бажаний ліміт не вказаний, тоді як в тексті позовної заяви вказано на отримання відповідачем кредиту у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту.

При таких обставинах суд першої інстанції об`єктивно не мав можливості встановити, які саме умови мала анкета-заява від 29.10.2010 року, підписана відповідачем, який кредитний продукт отримав відповідач від банку.

Отже, Умови та правила надання банківських послуг, що є додатком до договору, матимуть силу в тій частині, в якій підтверджують обрання відповідачем пропозиції з укладення саме кредитних договірних відносин і прийняття умов кредитування. Проте, доказів прийняття пропозиції і отримання ОСОБА_1 кредиту позивачем не доведено і судовим розглядом не здобуто.

Наявність в матеріалах справи Умов та Правил надання банківських послуг, які додані до позовної заяви сама по собі не має передрішуючого значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин, в тому числі щодо відсутності доказів на підтвердження факту укладення між сторонами саме кредитного договору, отримання позичальником вказаної в позовній заяві кредитної картки та нарахованих коштів кредитного ліміту.

В змісті анкети-заяви ОСОБА_1 відсутні відомості волевиявлення відповідача щодо певного виду запропонованих банком послуг і обрання відповідного ним спеціального платіжного засобу з числа перелічених: Платіжна карта Універсальна , Пенсійна карта , Дебетова особиста картка, Карта Gold , Зарплатна карта , Ідентифікація з паспортом , Зберкнижка Депозит (а.с. 10зв.).

Отже, суд першої інстанції правильно звів висновки про відсутність будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 4000грн. і утворення заборгованості на заявлену у змісті позовної заяви суми боргу. Суд наголосив на недоведенні факту існування кредитних відносин між сторонами, надання карток, на які посилався банк, в обслуговування укладеного між сторонами договору, оформленого анкетою-заявою відповідача від 29.10.2010р.

За змістом пункту 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 06 липня 2010 року за 474/17769 (далі - Положення), в редакції станом на 29.10.2010р., кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов`язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, спеціального платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Банком надано зведену довідку про видачу клієнту ОСОБА_1 карток під номерами: № НОМЕР_1 зі строком дії січень 2018 року; № НОМЕР_2 зі строком дії січень 2018 року; № НОМЕР_3 зі строком дії липень 2021року (а.с. 84).

Проте, доказів першоджерельного порядку про видачу відповідачеві певної карти з певним номером і певним строком дії до суду не представлено. Долучена до справи довідка про дату видачі і строк дії цих карток не є такими першоджерельними доказами, ствердженими підписом отримувача цієї картки, а мають опосередкований вигляд документа, що складається самими позивачам-банком, заінтересованим в наслідках розгляду спору.

Надані позивачем докази, не містять відомостей про обрання платіжно-кредитного інструменту - платіжної картки певного виду (із запропонованих 6-ти опцій, серед яких пропонувалася картка «Універсальна», не обрано заявником жодної опції), номеру виданих карток (відсутні підтверджуючі документи, на кшталт скрін-шотів із зображенням позичальника, письмових розписок відповідача тощо, з видання банком відповідачеві тих карток, які відзначені в довідці а.с. 84), строку їх дії.

Отже, як слушно наголошено в рішенні суду, позивач не довів факту надання відповідачу заявленої суми кредитних коштів (у готівковій або безготівковій формі). Таких доказів не надано і апеляційному суду.

Крім того, представлені банком документи, містять низку суперечностей. Так, договір між сторонами, оформлений анкетою-заявою, вчинений 29.10.2010р. в цьому договорі сторонами не узгоджувалась жодна з умов, притаманних для кредитних відносин. Розрахунок заборгованості банку веде свій відлік з 01.06.2015р., де з початкової дати відсутні відомості про надання кредитного ресурсу, користування кредитними коштами позичальником до березня 2017 року. Позивачем в під час провадженні в суді першої інстанції не представлено доказів в обґрунтування доводів позову щодо нарахування відповідачу кредитного ліміту в жовтні 2010 року або в червні 2015 року, або в березні 2017 року в розмірі 4000грн і його використання клієнтом без подальшого погашення.

Представлений банком розрахунок заборгованості, доданий до позову (а.с. 7-9), також не містить даних про фактичний момент надання та обсягу кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно. Такий розрахунок не підтверджує існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.

За таких обставин наведені докази в силу ст. 79 ЦПК України не можна вважати достовірними, оскільки на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, з твердженням позивача про укладення кредитного договору із відповідачем вірно не погодився суд першої інстанції, оскільки обставини, на які посилається банк щодо існування кредитних відносин із відповідачем, ґрунтуються на неналежних і недостовірних доказах, без врахування змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх використанням, тому судом не приймаються.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк», відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем в порядку, передбаченому ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України, належними, достовірними і допустимими доказами факту укладення кредитного договору з конкретними умовами (відсотки, строк, сума кредитного ліміту, тощо), не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви відповідача та неналежного виконання взятих за цим договором чітко визначених зобов`язань з боку позичальника, через що відсутні підстави для покладення на відповідача ОСОБА_1 майнової цивільно-правової відповідальності, обумовленої ст. 1054 ЦК України у вигляді сплати на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, включаючи сплату основного боргу, процентів за користування кредитом і понесених судових витрат. На підставі цього суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» за його недоведеністю.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 29.01.2020р. по справі № 755/18920/18, як слушно наголошено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До суду апеляційної інстанції разом із апеляційною скаргою банком додано витяг по руху коштів по платіжним карткам з початком їх дії з березня і травня 2017 року, лютого 2018 року, довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки, зокрема, з початком дії 01.09.2014р., 23.09.2015р. - безвідносно до дати укладеного із відповідачем договору про надання банківських послуг, оформленого анкетою-заявою від 29.10.2010р., і з початком дії яких кредитний ліміт становив показник «0,00». А відомості про встановлення кредитного ліміту 02.10.2008р. в розмірі 700грн і 30.09.2009р. в розмірі 800грн не відповідають даті виникнення по даній справі договірних відносин з надання банківських послуг з 29.10.2010р. (а.с. 80-84).

Частиною 2 ст. 83 ЦПК України унормовано обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви не долучалась вказані документи і посилання на них, як на докази, не містилося ані в тексті позовної заяви, ані в переліку додатків (а.с. 3-5).

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте, впродовж всього розгляду справи судом першої інстанції з липня 2019 року і до моменту прийняття судового рішення у березні 2020 року позивачем не заявлялося клопотання про долучення цього доказу, що мав істотне значення, до чого зводиться основний аргумент апеляційної скарги.

Таким чином вказаний документ не був поданий у передбачену процесуальним законом стадію судового розгляду і він не був предметом дослідження суду першої інстанції.

За таких обставин, інформація у виписці руху коштів по платіжних картках, відомості про час дії карток не могли бути фактично враховані судом при постановленні судового рішення, оскільки самим позивачем було позбавлено суд безпосередньо дослідити ці докази. А відтак, твердження в рішенні суду про недоведеність факту укладення між сторонами кредитного договору відповідає встановленим судом обставинам справи, що базуються на здобутих в процесуальному порядку доказах, представлених сторонами.

В апеляційній скарзі банк просить врахувати вказані відомості щодо користування відповідачем кредитними коштами, наданими позивачем, і на їх підставі скасувати судове рішення. Але з цим погодитись не можна, виходячи з наступного процесуального унормування.

Так, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦПК України регламентовано вирішення апеляційним судом питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції в стадії підготовки розгляду справи судом апеляційної інстанції в даній справі це період з моменту відкриття провадження 14.04.2020р. і до закінчення підготовчих дій 21.04.2020р.

Проте, ані в змісті апеляційної скарги, ані впродовж періоду підготовки справи до апеляційного розгляду позивачем не було надано як клопотання про поновлення пропущеного строку наданих додатково доказів, так і не наведено переконливих причин, як об`єктивно зашкодили своєчасному поданню цих документів до суду першої інстанції, які могли бути визнані судом апеляційної інстанції поважними обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, за необґрунтуванням позивачем неможливості подання вказаних доказів у передбачені процесуальним законом строк і стадію, з урахуванням вимог ст. 78, ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України, подані витяг з руху коштів по картковим рахунками і довідка про видані платіжні картки з порушенням строку і порядку їх подання, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2020 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді О.М.Пономарьова

В.П.Принцевська