Справа №487/7825/15 Головуючий суду першої інстанції Щербина С.В.
Провадження №22-ц/812/709/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2020 року, постановлену о 13 год. 00 хв. під головуванням судді Щербини С.В. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за заявою ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2019 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 року, яку обгрунтовувала наступним.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 року з метою забезпечення позову ОСОБА_2 накладено арешт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які дії по його відчуженню.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 13 квітня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди, 92 700,72 грн. та судові витрати у сумі 927 грн.

22 серпня 2016 року з метою виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження, в межах якого неодноразово оголошувалися прилюдні торги з реалізації вищезазначеного майна ОСОБА_3 для погашення заборгованості.

Однак, реалізація майна так і не відбулася, у зв`язку з чим стягувачу було запропоновано придбати вказане майно, на що вона відповіла відмовою.

У результаті вказаного державний виконавець повернув стягувачу виконавчий лист.

Посилаючись на положення ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_3 вказувала, що заходи забезпечення позову, застосовані вищезазначеною ухвалою суду, мають бути скасовані, оскільки порушують її права як власника майна.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 лютого 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки судове рішення, для забезпечення виконання якого було накладено арешт на майно ОСОБА_3 , не виконане, а виконавче провадження триває, то відсутні підстави для зняття арешту.

Не погодившись з таким висновком суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення її заяви.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 28 січня 2016 року з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди, накладено арешт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які дії по його відчуженню.

Рішенням того ж суду від 13 квітня 2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто на відшкодування витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди, 92 700,72 грн. та судові витрати у сумі 927 грн.

Постановою дежавного виконавця від 22 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення суду, яке в подальшому було приєднано до зведеного виконавчого провадження.

В рамках вказаного провадження декілька разів вищезазначене приміщення та земельна ділянка під ним виставлялися на електронні торги, які не відбувалися через відсутність допущених учасників торгів.

У січні 2019 року ОСОБА_2 було повідомлено про право залишити за собою непродане майно в рахунок погашення боргу. На вказане вона відповіла відмовою.

У зв`язку з цим постановою державного виконавця від 25 січня 2019 року виконавчий лист по справі №487/7825/15-ц, виданий Заводським районним судом м.Миколаєва 09 серпня 2016 року, було повернуто ОСОБА_2 із можливістю його повторного пред`явлення до виконання у строк до 25 січня 2022 року.

За відомостями Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 14.11.2019 р. та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.02.2020 р. ОСОБА_2 повторно 25 січня 2019 року подала виконавчий лист до виконання.

Станом на 03 лютого 2020 року він перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках зведеного виконавчого провадження №59861441.

Відповідно до частин 1, 7, 8 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 є правильним.

Оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали суду ОСОБА_3 не виконала рішення суду про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 витрат, здійснених на поліпшення об`єкту оренди, то відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Посилання заявника на те, що заходи забезпечення позову порушують її права власника, колегія суддів вважає безпідставними. Вказані заходи мають тимчасовий характер і діють до виконання заявником рішення суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 квітня 2020 року.