Справа № 234/3320/20
Провадження № 2-к/234/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

судді- Демидової В.К.,

при секретарі - Воропаєвї Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Краматорську клопотання інспекції Міністерства по податкам і зборам Республіки Білорусь по Московському району м. Мінська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська від 28 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду Донецької області 25 лютого 2020 року надійшло клопотання інспекції Міністерства по податкам і зборам Республіки Білорусь по Московському району м. Мінська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська від 28 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 .

Клопотання призначено до розгляду в порядку ст. 467 ЦПК України.

27 лютого 2020 року боржника ОСОБА_2 повідомлено про надходження вказаного клопотання та надано місячний строк для подачі можливих заперечень, що узгоджується з ч. 1 ст. 467 ЦПК України. Інформацію для боржника ОСОБА_2 , місцем проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія Донецької області (АДРЕСА_2 - розміщено на сторінці Краматорського міського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка не є перешкодою для розгляду клопотання.

Суд, розглянувши клопотання, надавши оцінку матеріалам справи, - приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 28 червня 2019 року , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено батьківських праві відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Передано неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави державне мито в розмірі 76 рублів 50 копійок.

Зазначене рішення набрало законної сили 16 липня 2019 року.

Також вбачається, що рішення Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 28 червня 2019 року по вказаній справі в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 на території Республіки Білорусь не виконувалось і підлягає виконанню.

Підстав для відмови в задоволенні клопотань про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачені ст. 468 ЦПК України - не встановлено.

Згідно статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Статтею 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Статтею 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Пункт 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» встановлює, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

На даний час між Україною та Республікою Білорусь діє Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року.

Згідно ст. 6 Конвенції договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Згідно ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень); рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Згідно ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності. Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Відповідно до ст. 54 Конвенції клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Враховуючи, що при розгляді даного клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, передбачені статтею 55 Мінської Конвенції та ст.463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Розглянувши подані документи суд вважає, що за таких обставин клопотання підлягає задоволенню і за результатами його розгляду можливо постановити ухвалу, якою визнати в Україні рішення іноземного суду в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 , оскільки таке визнання та виконання рішення іноземного суду передбачено Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22.01.1993 року і умови, передбачені нею, дотримані.

Згідно ч. 8 ст. 467 ЦПК України якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Так, рішенням суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 28 червня 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто державне мито в дохід держави у розмірі 76 рублів 50 копійок.

Національним банком України станом на 22 квітня 2020 року встановлено офіційний курс гривні до білоруського рубля, а саме: 1 гривня -11,6249 білоруських рублів, то сума складає 76,50 х11,6249 = 889 гривень 30 копійок.

Отже, при виконання вказаного рішення на території України підлягає стягненню з державне мито - 76 руб. 50 коп., що в гривневому еквіваленті становить 889 гривень 30 копійок.

Згідно ч. 1 ст. 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 462-468 ЦПК України, статтею 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання інспекції Міністерства по податкам і зборам Республіки Білорусь по Московському району м. Мінська про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 28 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в частині стягнення держмита з ОСОБА_2 -задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Партизанського району міста Мінська Республіки Білорусь від 28 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави державного мита у розмірі 76,50 білоруських рублів, що за курсом Національного банку України станом на 22.04.2020 року складає суму -889 гривень 30 копійок.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Краматорського міського суду

Донецької області В.К.Демидова