Провадження №2/428/755/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та без супроводу батька, третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Хартов Максим Валерійович від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та без супроводу батька, третя особа Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. В шлюбі народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відносини позивача з відповідачем постійно погіршувались, що спостерігала дитина, тому позивач була змушена знайти інше місце проживання. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Оскільки позивач повинна дбати про дитину та гідно її забезпечувати, то змушена була поїхати до м. Москва, оскільки знайти роботу в Україні не змогла. Її дочка на час її роботи була влаштована в школу в м. Москва, де постійно навчається. Вони з дочкою постійно приїжджають до м. Сєвєродонецька до родичів та друзів. З 26.12.2018 року по 26.12.2019 року за спільною заявою позивача та відповідача дитина мала можливість перетинати кордон у супроводі матері чи баби без супроводу батька. 26.12.2019 року ОСОБА_1 потрібно виїхати за межі України разом з дитиною, проте відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. Дитині виповнилось 10 років і вона бажає проживати з матір`ю, отже дії батька, який відмовив у наданні згоди на її виїзд за кордон, порушують права дитини на свободу пересування, постійного перебування з матір`ю та на отримання освіти. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Просив суд надати неповнолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації без згоди та супроводу її батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком з дня набрання рішенням суду законної сили по 31.12.2020 року, за виключенням виїзду на постійне місце проживання.

Позивач ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні як свідок, пояснила, що вона домовилась з відповідачем, що він надасть дозвіл на виїзд дитини за кордон, що він і зробив. Протягом 8-9 місяців відповідач з дочкою не спілкувався, проте матеріальну допомогу надавав. Після виникнення спірного питання щодо житла, відповідач повідомив дитину, що вона буде жити з ним. Наразі йде спір щодо розподілу житла, в м. Сєвєродонецьку вона житла не має. Вона з дочкою мешкає у м. Москва у її батьків. Наразі ОСОБА_2 відмовив у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, мотивуючи це тим, що дочка буде мешкати з ним. Вперше дочка виїхала за кордон на тимчасове проживання та навчання разом з бабою ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зараз дочка навчається в 5 класі школи №15 м. Москва. За період з 26.12.2018 року вона з донькою кожні три місяці приїжджала до м. Сєвєродонецька, жила у знайомої. Вона телефоном повідомляла ОСОБА_2 про приїзд дитини, проте жодного разу батько з дитиною не бачився. В серпні 2019 року дочка відмовилась зустрічатись з батьком. В вересні 2019 року вона звернулась до ОСОБА_2 з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, проте отримала відмову, який порадив їй звертатись до суду з приводу цього питання. Зараз дочка мешкає в м. Москва і відвідує школу. Їй виповнилось повних 10 років і вона категорично відмовляється спілкуватись з батьком. Навчанням дочки відповідач не цікавиться, не спілкується, обмежується наданням грошової допомоги. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Згодом в судове засідання не з`явилась.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Самарський В.В. позов підтримав. Суду пояснив, що між батьками виникло непорозуміння в питанні виховання доньки. Відповідача не цікавить, що йде процес навчання. Відсутність його згоди на виїзд дочки за кордон порушує її права на навчання. Суперечки між батьками не можуть порушувати права дитини на навчання, на нормальний спосіб життя на спілкування з друзями. Згодом в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Хартов М.В. позов підтримав. Суду пояснив, що дитина є заручником конфлікту між батьками. Відповідачу відомо, що донька мешкає в м. Москва, там навчається. Відмова батька виникла в той момент, коли позивач звернулась з позовом з приводу розподілу квартири. Згодом в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що рік назад він надав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Проте вже 2 роки він не бачить дочку, спілкується з нею лише по Вайберу . Він хоче бачитись з дитиною, тому не надає дозволу на виїзд за кордон. Йому відомо, що дочка навчається в школі в м. Москва, спілкується з друзями. Проте навчатись вона буде ще довго, він не хоче чекати закінчення навчання та має право спілкуватись з донькою. Йому відомо, що мати з дитиною, коли приїздять в АДРЕСА_1 . Згодом в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області Швець Г.І. позов підтримала, оскільки вважає, що дитина не може бути заручником відносин між батьками. Згодом в судове засідання не з`явилась.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області 27.09.2011 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі в період з 04.10.2003 року по 15.11.2011 року, що підтверджується копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.11.2011 року по справі №2-3422/11.

26.12.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склали спільну нотаріально посвідчену заяву, згідно якою надали дозвіл на тимчасові виїзди доньки до Російської Федерації в період з 26.12.2018 року по 26.12.2019 року у супроводі матері чи баби.

ОСОБА_4 з 14.01.2019 року навчається в 5 «Г» класі Державного бюджетного загальноосвітнього закладу м. Москва «Школа №15», що підтверджується копією довідки від 01.11.2019 року №1344/15.

Частиною 6 ст. 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частинами 2-4 ст. 153 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. (ч.2-3 ст. 155 СК України).

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №7, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.

При цьому суд враховує правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 712/10623/17.

В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхала на територію Російської Федерації до м. Москва, де в теперішній час проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. При цьому дитина забезпечена житлом та отримує середню освіту у м. Москва.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження свідченнями свідка ОСОБА_1 , поясненнями відповідача ОСОБА_2 та письмовими доказами.

При цьому суд не бере до уваги роздруківки з телефону, оскільки з них неможливо встановити, хто веде цю переписку та її зміст.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_4 вона просить надати їй дозвіл на виїзд за кордон до Російської Федерації, де вона мешкає разом з матір`ю, бабою та дідом, ходить до школи, відвідує заняття з англійської мови, займається кінним спортом. Спілкується з друзями. Вона живе з бабою та дідом, у неї є своя кімната. Мама має працювати, щоб заробити гроші і купити квартиру, оскільки житла в м. Сєвєродонецьку у них немає. Зараз, коли батько з матір`ю сваряться, вона хоче жити з матір`ю та просить дозволити їй виїзд до Російської Федерації.

Частиною 1 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Враховуючи карантині обмеження та відсутність будь-якого сполучення з Російською Федерацією, суд приймає письмові пояснення ОСОБА_4 та вважає, що з огляду на її вік, ОСОБА_4 здатна вільно висловлюватись з питань, які стосуються її особисто.

Вирішуючи зазначений спір, суд відзначає, що оскільки це питання стосується дитини, то забезпечення її найкращих інтересів має першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Судом встановлено, що між колишнім подружжям склались конфліктні стосунки з приводу житла та його розподілу, про що зазначила у своїх свідченнях позивач та дитина в письмових поясненнях.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що він хоче бачитись з дочкою, тому не надає дозволу на її виїзд за кордон, йому відомо, що дочка навчається в школі в м. Москва, спілкується з друзями, проте навчатись вона буде ще довго, а він не хоче чекати закінчення навчання та має право спілкуватись з донькою.

Суд вважає, що в зазначеній ситуації сама лише наявність у відповідача права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон (що фактично і зробив відповідач) є інструментом впливу на колишню дружину, враховуючи наявність конфлікту, що, на думку суду, шкодить інтересам дитини.

Суд враховує, що ОСОБА_4 проживає та навчається у школі у м. Москва, відвідує заняття з іноземної мови, займається у спортивній секції, спілкується з друзями, що якнайкраще відповідає її інтересам, та, в свою чергу, свідчить про нормальний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, належний рівень життя, необхідний для такого розвитку, має житло та умови для належного навчання дитини у м. Москва.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в цьому випадку надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матір`ю до Російської Федерації відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері на строк до 31.12.2020 року, яка здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для її всебічного розвитку, не є свідченням позбавлення ОСОБА_2 спілкування з дочкою. В даній ситуації найкращі інтереси дитини є вищими за інтереси її батька.

При цьому суд враховує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року під час розгляду справи №712/10263/17 за подібними правовідносинами.

Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком їх задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 7-13, 76-81, 89, 223, 258- 259, 263-265, 354, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Надати неповнолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації без згоди та супроводу її батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком з дня набрання рішенням суду законної сили по 31.12.2020 року, за виключенням виїзду на постійне місце проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України "Про додаткові соціальні та економічні гарантії у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року №211, на строк дії карантину продовжується строк для апеляційного оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Хартов Максим Валерійович, місцезнаходження: АДРЕСА_3.

Представник позивача: адвокат Самарський Валерій Валерійович, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32-а.

Представник третьої особи: Швець Ганна Іванівна , місцезнаходження: АДРЕСА_6 .

Суддя Ж. І. Кордюкова