ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1644/19 Номер провадження 22-ц/814/1182/20Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Обідіна О.І., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року (повний текст складено 27.02.2020 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України, третя особа: Управління державної казначейської служби України у м. Полтава Полтавської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб органів державної влади, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до Подільського ВДВС міста Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України, посилаючись на те, що державним виконавцем Подільського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області Лісним І.А. 08.05.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56341551з примусового виконанню постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 13.02.2018 року в справі №554/580/18 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 85 грн. на користь держави. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника від 11.05.2018 року та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 року.

Зазначає, що 13.05.2017 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та АТ "Райффайзен Банк Аваль" укладено Договір про надання овердрафту №015/43974/349547, відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , на який встановлено Овердрафт.

Листом від 21.05.2018 року №81-1/2284 АТ "Райффайзен Банк Аваль" повідомило позивачку про те, що, відповідно до ст. 8 Договору про надання овердрафту № 015/43974/349547 від 13.05.2017 року скасовано мінімальний ліміт та поточний ліміт Овердрафту у зв`язку з порушенням умов (настання обстави), визначених п. 8.3.4 Договору. Також, наголошує, що, згідно п.8.7 Договору вона як позичальник зобов`язана негайно здійснити погашення кредитної заборгованості та процентів на рахунки, зазначені в повідомленні (рахунок № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 ), звертає увагу на п.п 4.1, 8.8 Договору, якими встановлено, що з дати списання Максимального ліміту (Поточного ліміту) та до повного погашення Кредитної заборгованості Позичальник сплачує проценти в розмірі 40% річних, які нараховуються Банком щомісячно на суму Кредитної заборгованості, з урахуванням періодів, визначених пунктом 4.4 Договору.

Вказує, що причиною скасування Максимального ліміту та Поточного ліміту Овердрафту по Договору про надання овердрафту №015/43974/349547 від 13.05.2017 року стало накладення постановою про арешт коштів боржника від 11.05.2018 року, винесеною державним виконавцем у виконавчому провадженні № 56341551, арешту на кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ "Райффайзен Банк Аваль".

На виконання вказаної вимоги Банку вона змушена була сплатити 66500,65 грн. в рахунок погашення простроченого Овердрафту та 1410,34 грн. в рахунок погашення прострочених відсотків.

У подальшому, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11.01.2019 року, визнано протиправними та скасовано постанову державного виконавця Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Лісного І.А. про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2018 року з примусового виконання постанови №554/580/18, виданої Октябрським районним судом м. Полтави 13.02.2018 року, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 року та постанову про арешт коштів боржника від 11.05.2018 року у виконавчому провадженні № 56341551.

Зазначає, що, вказаними діями, їй, позивачу, завдано збитки, які є прямим наслідком неправомірних (протиправних) дій державного виконавця, тобто між ними наявний причинно-наслідковий зв`язок та які у відповідності до положень ст. 80 ЗУ "Про державну службу" підлягають відшкодуванню за рахунок держави. Окрім того, їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, моральній пригніченості, нервовому роздратуванні, погіршенні самопочуття та ускладненні стану здоров`я, що завдало їй та близьким родичам додаткових клопотів. Несвоєчасне проведення розрахунку з контрагентами за отриманий товар спричинило значний психологічний стрес, як наслідок цього, довелося змінити звичайний спосіб життя, обмежуючи спілкування з партнерами по бізнесу, контрагентами та знайомими, щоб уникнути розмов (запитань) про накладення арешту на кошти, доводити працівникам АТ "Райффайзен Банк Аваль" свою порядність, відповідність своїх попередніх дій (діяльності) вимогам чинного законодавства України та платоспроможність. Неможливість здійснення підприємницької діяльності стала причиною порушення нормальних життєвих зв`язків та ведення повноцінного способу життя, стосунків із знайомими, партнерами по бізнесу, контрагентами.

З урахуванням наведеного просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в розмірі 67910,99 грн. та моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн., вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України, третя особа - Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб органів державної влади, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 301,59 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн., а всього 1301,59 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 69,50 грн., а всього 1371,09 грн.

З цим рішенням не погодилась позивач, яка, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду змінити - збільшивши суму, що підлягає стягненню з Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди з 1000,00 грн. до 3200,00 грн. та витрат на правову допомогу з 69,50 грн. до 4000,00 грн., а всього 7501,59 грн.(з урахуванням 301,59 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що, на її думку, розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення, є заниженим, оскільки, внаслідок вчинення державним виконавцем протиправних дій позивач була позбавлена можливості вільно користуватися (розпоряджатися) коштами, на які було накладено арешт, внаслідок чого вона зазнала морального пригнічення, нервового роздратування, погіршення самопочуття та ускладнення стану здоров`я. Так, у зв`язку з вказаними протиправними діями державного виконавця, у позивача виник передчасний обов`язок зі сплати заборгованості та вона була змушена доводити партнерам по бізнесу, контрагентам та працівникам АТ «Райффайзен Банк Аваль» свою порядність та платоспроможність.

Зауважує, що місцевим судом безпідставно дану справу було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження за клопотанням Подільського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області, що обумовило звернення позивача до адвоката для дання їй правничої допомоги на суму 4000,00 грн. Відтак, вважає, що понесення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. відбулося виключно з вини ВДВС, а відтак, ці витрати підлягають компенсації за рахунок держави у визначеному розмірі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Подільський ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області зазначає, що у даних правовідносинах відсутній прямий наслідок неправомірних дій державного виконавця із завданою позивачу шкодою, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 11.01.2019 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 , постанови державного виконавця бути скасовані саме з процедурних підстав.

Вказує, що для наявності підстав для стягнення моральної шкоди, позивач повинна була надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи, так і докази спричинення їй шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача шкоди та спричиненою шкодою, чого ОСОБА_1 , вчинено не було.

З урахуванням наведеного прохають у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.02.2018 року у справі №554/580/18, на ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 85,00 грн.

Як установлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 вказану постанову суду не оскаржувала, 16.02.2018 року сплатила штраф, проте квитанцію, яка підтверджувала б виконання постанови, до суду не надала, що стало підставою для направлення її до ВДВС для виконання у встановленому чинним законодавством порядку.

Постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Лісного І.А. про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2018 року, відкрите ВП № 56341551. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем також винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 року та постанову про арешт коштів боржника від 11.05.2018 року.

На підставі постанови державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Лісного І.А. про арешт коштів боржника від 11.05.2018 року, 21.05.2018 року накладено арешт на кошти на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому в АТ "Райффайзен Банк Аваль" на підставі Договору про надання овердрафту № 015/43974/349547 від 13.05.2017 року.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Договору про надання овердрафту №015/43974/349547 від 13.05.2017 року, укладеного між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ФОП ОСОБА_1 , Кредитор на умовах Договору надає Позичальнику протягом Строку доступності Овердрафту можливість використання Овердрафту в межах Поточного ліміту (а.с.6-14).

У подальшому, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" листом за вих. №81-1/2284 від 21.05.2018 року довів до відома ФОП ОСОБА_1 , що, починаючи з 21 травня 2018 року Максимальний ліміт і Поточний ліміт Овердрафту скасовуються. Відповідно до пункту 8.1 Договору в дату скасування Максимального ліміту та Поточного ліміту, Дата закінчення Строку Овердрафту, тобто дата, в яку Позичальник повинен здійснити погашення будь-якої заборгованості за Договором, є такою, що настала, та, згідно пункту 8.6 Договору, Позичальник втрачає право на користування Овердрафтом. Заборгованість за Овердрафтом є Кредитною заборгованістю, що на дату скасування лімітів становить 66500,65 грн. та переноситься для обліку на рахунок НОМЕР_2 , а нараховані проценти за користування Овердрафтом, сума яких на дату скасування лімітів становить 807,17 грн., переносяться на рахунок НОМЕР_3 . Повідомлено, що, відповідно до пункту 8.7 Договору, позичальник зобов`язаний негайно здійснити погашення Кредитної заборгованості та процентів на рахунки, зазначені в цьому повідомленні. Звернуто увагу, що, відповідно до пунктів 4.1, 8.8 Договору з дати скасування Максимального ліміту/Поточного ліміту та до повного погашення Кредитної заборгованості Позичальник сплачує проценти в розмірі 40% річних, які нараховуються Банком щомісячно на суму кредитної заборгованості, з урахуванням періодів, визначених пунктом 4.4. Договору, відповідно до пункту 5.3. Договору Банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку Позичальника з метою погашення будь-яких грошових зобов`язань за Договором. За несвоєчасне виконання Позичальником грошових зобов`язань за договором Банк має право вжити заходи, передбачені пунктом 8.7. статті 8 Договору (а.с.15).

Також, установлено, що 22.05.2018 року стягував поінформувала державного виконавця Подільського ВДВС м. Полтави про добровільне виконання постанови суду, надавши квитанцію про сплату штрафу ще до відкриття провадження по справі. А тому, 30.05.2018 року державним виконавцем Подільського ВДВС м. Полтави Лісним І.А . винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56341551на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

ОСОБА_1 не погодилась з рішенням та діями державного виконавця та звернулась до суду з позовом.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11.01.2019 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2019 року, в справі №1640/2972/18 позов ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лісного І.А. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт коштів боржника та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2018 з примусового виконання постанови №554/580/18 Октябрського районного суду м. Полтави від 13.02.2018 року та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 25.05.2018 року та про арешт коштів боржника від 11.05.2018 року у ВП №56341551 (а.с.22-24).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки підставою для скасування Максимального ліміту та Поточного ліміту та, відповідно, застосування підвищеної відсоткової ставки до наявної заборгованості позичальника ОСОБА_1 стало саме накладення арешту на її кошти на рахунку в АТ "Райффайзен Банк Аваль" на підставі постанови державного виконавця Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області у ВП №56341551 про арешт коштів боржника від 11.05.2018 року, яка визнана протиправною та скасована, то збитками в розумінні чинного цивільного законодавства, яких зазнала позивач ОСОБА_1 в результаті вказаного рішення державного виконавця є кошти в сумі 301,59 грн., розрахунок яких здійснено місцевим судом.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції зазначив про доведеність факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, внаслідок прийнятого державним виконавцем Подільського ВДВС міста Полтави ГТУЮ в Полтавській області Лісного І.А. рішення від 11.05.2020 року про накладення арешту на кошти, яке в подальшому судовими органами визнане протиправним та скасоване, проте, заявлений розмір такої шкоди в сумі 7000,00 грн. вважав завищеним, а тому до стягнення визначено 1000,00 грн.

Окрім того, місцевим судом було вирішено питання судових витрат та визначено до стягнення на користь позивача кошти у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 дане рішення оскаржується лише в частині моральної шкоди та розподілу судових витрат, то і судом переглядається в цій частині.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Пунктом 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 передбачено, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до пп.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що, внаслідок прийняття державним виконавцем Подільського ВДВС міста Полтави ГТУЮ в Полтавській області Лісного І.А. рішення від 11.05.2020 року про накладення арешту на кошти, яке в подальшому судовими органами визнане протиправним та скасоване ОСОБА_1 було заподіяно моральної шкоди.

Проте, враховуючи визначені ст.23 ЦК України критерії щодо об`єктивного визначення розміру моральної шкоди, зокрема, аналізуючи характер правопорушення - злочинного умислу він не містив, не доведеність глибини фізичних та душевних страждань на підставі належних та допустимих доказів, відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення її можливості їх реалізації, а також інших обставин, та беручи до уваги критерій розумності та справедливості такого розміру, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно наявності підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 з державного бюджету суми коштів в 1000,00 грн., що буде справедливою сатисфакцією.

Пояснення свідка ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції також оцінює критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів, зокрема, медичної документації, стосовно того, що внаслідок вказаних вище протиправних дій державного виконавця ОСОБА_1 мала серцеві приступи через хвилювання та була в депресії, матеріали справи не містять.

За нормою ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, оскільки законним та обгрунтованим рішенням місцевого суду позов ОСОБА_1 задоволено частково, то і судові витрати з оплати послуг за надання правової допомоги, у відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України правомірно стягнуто у пропорційному співвідношенні ціни позову до задоволених вимог у сумі 69,50 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. відбулося виключно з вини ВДВС, а відтак, вони підлягають компенсації за рахунок держави у визначеному розмірі, колегія суддів до уваги не приймає за законодавчо визначеної пропорційності такого стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги не містить нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ О.І. Обідіна

О.В. Чумак