Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/150/20

2/330/167/2020

"27" квітня 2020 р. смт. Якимівка

Якимівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Павленко Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся в суд з позовом в якому вказав, що відповідно до договору дарування нерухомого майна від 16 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Тимченко Є.О. та зареєстрованим у реєстрі за № - 402 ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . З 10 січня 2019 року в цьому будинку, як члени сім`ї власника були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Проте, з дня своєї реєстрації і до часу подання даного позову позивачі фактично не проживають в будинку за місцем своєї постійної реєстрації. Конкретне місце перебування і засоби зв`язку відповідачів позивачу невідомі і він не може вплинути на те щоб відповідачі самостійно знялись з місця своєї реєстрації. Крім того, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 02 листопада 2019 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. У зв`язку із наведеним у позивача з відповідачем остаточно були втрачені всі контакти. Продовжуючи бути зареєстрованими за адресою власника будинку відповідачі перешкоджають йому користуватись своєю власністю. Так, відповідачі не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинив.

В зв`язку з чим, просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи Шаракін А.В. в судове засідання не з?явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позову в частині визнання неповнолітньої ОСОБА_3 , та малолітнього ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування нерухомого майна від 16 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області Тимченко Є.О. та зареєстрованим у реєстрі за № - 402 ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 02 листопада 2019 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідач ОСОБА_2 в поданій заяві визнала позов та відповідно не заперечувала той факт, що вона та її діти втратили право користування спірним житловим приміщенням, оскільки з часу рієстрації не проживають за вказаною адресою.

Вказані обставини не підлгають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у вигляді житлового приміщення, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Відповідно д ост. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України).

За таких обставин суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог та вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,81,263,265 ЦПК України, ст. 319, 391 ч. 2 ст. 405 ЦК України

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН невідомий), зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: