Постанова

Іменем України

28 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 391/116/18-ц

провадження № 61-44000св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2018 року у складі суддів: Єгорової С. М., Дуковського О. Л., Кіселика С. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому з урахуванням змін просив визнати поновленим на той же строк - на 15 років та на тих самих умовах договір оренди землі від 10 січня 2003 року, який 10 січня 2003 року посвідчено державним нотаріусом Компаніївської районної державної нотаріальної контори за № 10 та зареєстровано 17 січня 2003 року в Компаніївському відділі земельних ресурсів за № 12, визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 10 січня 2003 року, який 10 січня 2003 року посвідчено державним нотаріусом Компаніївської районної державної нотаріальної контори за № 10 та зареєстровано 17 січня 2003 року в Компаніївському відділі земельних ресурсів за № 12, у вказаній ним редакції.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 січня 2003 року між ним (орендар) та Компаніївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (орендодавець) на підставі рішення № 102 від 16 квітня 1997 року укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,1 га. Договір посвідчений державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори за № 10 та зареєстровано 17 січня 2003 року в Компаніївському відділі земельних ресурсів за № 12. На підставі цього договору йому надано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення терміном на 15 років, починаючи з дати його реєстрації. Договір зареєстрований 17 січня 2003 року і діє до 17 січня 2018 року. Поновлення цього договору оренди здійснюється відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Усі передбачені законом дї для укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі він вчинив: за 2 місяці і 10 днів до закінчення дії договору оренди звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з листом-повідомленням від 07 листопада 2017 року про поновлення договору оренди, до якого додав проект додаткової угоди підписаний з боку орендаря із додатками. В додатковій угоді зазначено, що договір поновлюється на наступні 15 років, тобто на той самий строк і на тих самих умовах. Крім цього в листі він повідомив відповідача, що у разі незгоди з істотними умовами договору, погоджується розглядати та узгоджувати запропоновані ним умови. Однак листом від 28 листопада 2017 року Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відмовило в укладенні додаткової угоди, не роз`яснивши причини та передумови. Протягом всього терміну оренди він належно виконував умови договору оренди землі, після закінчення дії договору продовжує користуватись об`єктом оренди, заперечень від Головного управління Держгеокадастру не отримував, тому відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» є всі підстави для укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано поновленим на той же строк - на 15 років та на тих самих умовах договір оренди землі від 10 січня 2003 року, який 10 січня 2003 року посвідчено державним нотаріусом Компаніївської районної державної нотаріальної контори за № 10 та зареєстровано 17 січня 2003 року в Компаніївському відділі земельних ресурсів за № 12. Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 10 січня 2003 року, який 10 січня 2003 року посвідчено державним нотаріусом Компаніївської районної державної нотаріальної контори за № 10 та зареєстровано 17 січня 2003 року в Компаніївському відділі земельних ресурсів за № 12.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 належно виконував договірні зобов`язання за договором оренди землі та продовжує виконувати свої обов`язки за договором після закінчення його строку, тому є підстави для судового захисту його переважного права в обраний ним спосіб.Позивач скористався правом на поновлення договору оренди землі у строк не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, тобто, в межах строку, передбаченого Законом України «Про оренду землі», повідомив орендодавця про намір укласти договір оренди землі на новий строк, надав проект додаткової угоди до договору та всі необхідні документи, сплачує орендну плату і продовжує користуватися земельною ділянкою після спливу строку дії договору, тобто належно виконує свої обов`язки за цим договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що доводи позовної заяви, з якими погодився суд першої інстанції, про порушення з боку державного органа, який розпоряджається землями державної власності, прав позивача - орендаря на законне очікування виконання певних умов і відмова в поновленні договору оренди на новий термін є втручанням у реалізацію орендарем права власності, що суперечить положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, є безпідставними, оскільки земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, а тому правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.Рішеннями ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» вказується про необхідність додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. При цьому обставини справи «Стретч проти Сполученого Королівства» та цієї справи істотно різняться, а тому висновки щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і особи в кожній з цих справ не можуть бути тотожними, у зв`язку з чим висновок Європейського суду з прав людини про порушення прав заявника у зазначеній справі не може бути безумовним прецедентом при розгляді цієї справи. ОСОБА_1 в обґрунтування наявності переважного права на укладення договору оренди надав листи-повідомлення від 07 листопада 2017 року та 20 лютого 2018 року разом з проектом додаткової угоди до договору оренди поновлення договору оренди землі строком на 15 років і на тих самих умовах, довідку від 27 лютого 2018 року, видану Компаніївським відділенням Новоукраїнської об`єднаної податкової інспекції головного управління державної фіскальної служби у Кіровоградській області, про відсутність заборгованості зі сплати податків та зборів, лист від 23 лютого 2018 року Компаніївської селищної ради про належну сплату ОСОБА_1 орендної плати та відсутність заперечень проти продовження терміну дії договору оренди землі з позивачем терміном на 15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з рекомендованою ставкою орендної плати 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Суд першої інстанції залишив без належної оцінки докази щодо наявності заперечень проти поновлення договору оренди землі на тих же умовах та не врахував, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листами-повідомленнями від 28 листопада 2017 року та 31 січня 2018 року, тобто, у визначені законом строки, повідомляло ОСОБА_1 про заперечення в поновленні договору оренди землі, що відповідає вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки додаткова угода укладається сторонами для вирішення питання щодо поновлення дії договору при наявності взаємної згоди для державної реєстрації речових прав сторін, у зв`язку з недосягненням домовленості щодо інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що протягом усього строку оренди він належним чином виконував умови договору оренди землі, повністю і своєчасно сплачував орендну плату, використовуав земельну ділянку відповідно до цільового призначення. Він скористався правом на поновлення договору оренди землі, проте необґрунтована відмова відповідача у його поновленні свідчить про порушення майнових прав орендаря та законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, що суперечить положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Крім того, лист відповідача із запереченнями щодо укладення додаткової угоди він не отримував.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-ІХ).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди установили, що 10 січня 2003 року між Компаніївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 7,1 га, розташованої на території Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із пунктом 2.2. договір укладений на термін 15 років, починаючи з дати його реєстрації. За закінченням терміну договору орендар має переважне право поновити його на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна письмово повідомити другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення.

07 листопада 2017 року та 20 лютого 2018 року позивач звертався до відповідача з листами-повідомленнями про поновлення договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), надавав проект додаткової угоди з додатками.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18) та від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18).

На звернення ОСОБА_1 . Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області 28 листопада 2017 року повідомлено про незгоду з наданим проектом додаткової угоди до договору оренди терміном на 15 років та на тих самих умовах, зазначивши, що в разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору оренди право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється, а також 31 січня 2018 року повідомлено про прийняте рішення від 29 січня 2018 року № 11-190/14-18-СГ про заперечення в поновленні договору оренди землі, на підтвердження чого надано відповідні листи-повідомлення та наказ, копії чеку «УКРПОШТИ» від 01 лютого 2018 року та опису вкладення до цінного листа (а. с.58-59,62,81-82, 60-61,83).

Враховуючи наявність заперечень Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області проти поновлення договору оренди землі на тих же умовах з урахуванням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що додаткова угода до договору оренди землі укладається сторонами для вирішення питання щодо поновлення дії договору при наявності взаємної згоди для державної реєстрації речових прав сторін, а в спірних правовідносинах переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору, зокрема строку його дії.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Доводи заявника у касаційній скарзі на те, що відмова відповідача у поновленні договору оренди землі свідчить про порушення майнових прав орендаря та законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, що суперечить положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судом дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. тиїаііз тиіапсііз рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко