У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2020 Справа №1915/2072/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Грицай К.М.,

за участю секретаря Стус К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Калинюк Б.М., звернувся до суду із заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого щодо ОСОБА_1 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2012 року. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що на даний час відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 немає.

Учасники процесу у судове засідання не з`явились із невідомих суду на те причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що заяву слід задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 1915/2072/2012 від 07.02.2012 року, ОСОБА_1 тимчасово обмежили у праві виїзду за межі України до повного виконання ним усіх зобов`язань за судовим рішенням за поданням Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції по виконання виконавчого листа №2-4144 від 26.09.2011 року.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 52497034 від 15.02.2018 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 606/2668/13-ц виданого 04.03.2014 року - закінчене.

Згідно довідки Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області № 16147 від 21.11.2019 року, стосовно ОСОБА_1 відкритих виконавчих проваджень у відділі немає.

Як вбачається із наданої відповіді Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 20504 від 29.01.2020 року, відкритого виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби на виконанні не перебуває та не надходило.

Як слідує із заяви, 04.03.2020 року проведено пошук виконавчих проваджень в АСВП та встановлено наявність у ОСОБА_1 трьох завершених виконавчих проваджень.

Судом встановлено, що на даний момент щодо ОСОБА_1 немає відкритих виконавчих проваджень.

Частинами 5 та 7 ст. 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відповідно до пункту 18 частини 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (котрий був чинний на момент постановлення судом Ухвали від 07 лютого 2012 року), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Аналогічне положення міститься і у Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, котрий чинний на даний момент.

Отже, законом був встановлений та продовжує існувати чіткий зв`язок між тимчасовим обмеженням у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України і причиною з якої воно може бути застосовано, ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обгрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Разом з тим, згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вбачається із встановлених обставин справи, що на даний момент, відсутні підстави для подальшого існування обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, що є безумовною обставиною для їх скасування.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне скасувати обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке встановлене ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2012 року у справі № 1915/2072/2012.

В разі встановлення у подальшому державним виконавцем обставин ухилення боржника від виконання рішення суду, державний виконавець не позбавлений права звернутись до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260-261,353, 441 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке встановлене ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2012 року у справі № 1915/2072/2012.

Копію ухвали для виконання направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ. вул. Володимирська, 26) та сторонам виконавчого провадження для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду, в п`ятнадцятиденний строк через Тернопільський міськрайонним суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяК. М. Грицай