Ухвала

23 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 489/5084/19

провадження № 61-6670cк20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут», яка підписана представником Севастьяновим Максимом Валерійовичем, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (далі - ТОВ «Миколаївгаз Збут») про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 20 травня 2019 року без належного попередження, відповідачем було припинено постачання газу до квартири позивача. 24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Миколаївгаз Збут», де дізналася про наявність у неї заборгованості за споживання газу та уклала договір реструктуризації заборгованості. Незважаючи на укладення договору, відповідач безпідставно не поновив постачання газу до її квартири та вимагає сплатити витрати на припинення та поновлення газопостачання. Ураховуючи викладене, позивач просила невідкладно та безкоштовно поновити газопостачання до квартири АДРЕСА_1 , у якій вона проживає.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про безкоштовне відновлення газопостачання до квартири задоволено. Зобов`язано ТОВ «Миколаївгаз Збут» за свій рахунок відновити газопостачання до квартири АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ТОВ «Миколаївгаз Збут» 04 квітня 2020 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Севастьяновим М. В., на постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, у якій, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що заходи з припинення постачання природного газу позивачу було здійснено відповідно до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496. Одною із умов відновлення газопостачання згідно указаних правил є обов`язок відшкодувати витрати постачальника на припинення та відновлення газопостачання, про що надавалися позивачу роз`яснення у листах відповідача. Однак, апеляційний суд не у повній мірі з`ясував зазначені обставини у справі, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про зобов`язання вчинити дії щодо відновлення газопостачання.

Отже, справа № 489/5084/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 489/5084/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ТОВ «Миколаївгаз Збут» подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут», яка підписана представником Севастьяновим Максимом Валерійовичем, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков