ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року м. Чернівці

Справа № 713/2208/19

Провадження № 22-ц/822/424/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар: Герман Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та додаткових витрат на дитину, головуючий у І-й інстанції - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2010 року по 15 квітня 2013 року. Рішенням Вижницького районного суду від 04 квітня 2013 року шлюб розірвано.

Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Вижницького районного суду від 18 січня 2013 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати, викликані хворобою сина, у розмірі 150,00 грн щомісячно.

Вказувала на те, що інформація щодо місця роботи відповідача у неї відсутня, але їй відомо, що він є здоровим та працездатним, а отже не тільки зобов`язаний, але і має можливість забезпечити належний рівень матеріальної допомоги на утримання свого сина, оскільки, враховуючи інфляційні процеси в Україні, розмір аліментів, що стягнуті судом у 2013 році, є на даний час недостатнім для забезпечення всіх потреб дитини.

Також зазначала, що їх син, у зв`язку з існуючим захворюванням та патологічним станом, отримав інвалідність. Вона намагається забезпечувати належний рівень життя дитини, що пов`язане з розвитком здібностей, підтримання здоров`я, належного харчування та навчання, що свідчить про відповідність її дій принципам Конвенції про захист прав дитини, положенням Сімейного кодексу України та спрямованості таких дій на створення необхідних та достатніх умов для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Розмір стягнутих з відповідача аліментів є меншим, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, що є підставою для зміни суми аліментів, що стягуються з відповідача.

Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, зобов`язаний нарівні з нею утримувати дитину до досягнення нею повноліття, є працездатним та має задовільний стан здоров`я, вважає за можливе здійснити стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією.

З огляду на те, що дитина має патологічний стан, викликаний хворобою, і це змушує періодично проходити курси лікування та діагностики, на що витрачаються значні грошові кошти, просила збільшити додаткові щомісячні витрати на дитину з 150 грн до 1000 грн.

На підставі викладеного, просила змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , та стягувати з нього на її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати, викликані хворобою сина, у розмірі 1000 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не враховано її доводи про можливість боржника сплачувати належним чином аліменти, оскільки він є здоровим та працездатним, а отже він не тільки зобов`язаний, але і має можливість забезпечити належний рівень матеріальної допомоги на утримання свого сина. Не було враховано її намагання забезпечити належний рівень життя дитини, що пов`язане з розвитком її здібностей, підтримання здоров`я, належного харчування та навчання. На її вихованні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей віком до п`яти років, кошти, які надходять від відповідача, є недостатніми для гідного життя сина. Відповідно до заключення ЛКК №122 від 28 жовтня 2019 року ОСОБА_4 отримав інвалідність. КП «Інклюзивно-ресурсний центр» Вижницької районної ради надано висновок та рекомендовано навчання за програмою для дітей із затримкою психологічного розвитку.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Норми Сімейного кодексу України не містять положень про можливість зміни на підставі ст.192 СК України додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, стягуваних з відповідача на підставі ст.185 СК України, які по своїй правовій природі не є аліментами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданого 21.07.2011 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2013 року у цивільній справі №2-1096/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 додаткові витрати, викликані хворобою сина, у розмірі 150 грн щомісячно; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання в розмірі 150 грн щомісячно, починаючи з 19 грудня 2012 року до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2013 року у цивільній справі №2-940/12, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 07 жовтня 2010 року у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №40 - розірвано.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №2096 від 13 грудня 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю в АДРЕСА_1 , та знаходиться на її утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено діагноз: Дисбінокулярна амбліопія ОS дуже високого ступеня (Н 53.0). Оперована косоокість ОS. Далекозорість високого ступеня, у зв`язку з чи він перебував на лікуванні в очному відділенні з 29 вересня 2017 року по 30 вересня 2017 року, з 18 червня 2018 року по 27 червня 2018 року, з 28 жовтня 2019 року по 07 листопада 2019 року. Дитина перебувала на огляді у лікаря невролога, і йому встановлено діагноз: Гіперактивна поведінка з дефіцитом уваги, але когнітивні функції, розвиток мови не порушені. Може відвідувати загальноосвітню школу. Рекомендоване навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 від другого шлюбу має двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є батьком двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №155-18/638, виданої 09 січня 2020 року старшим державним виконавцем Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мотовилець Н.Г., згідно з виконавчим листом №2-1096/12, виданим 08 лютого 2013 року Вижницьким районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини, у період з січня по лютий 2018 року відповідач сплачував аліменти у розмірі по 400,00 грн щомісяця, у липні 2018 року сплатив 450,00 грн, у період з серпня по грудень 2018 року сплачував по 500,00 грн щомісяця, у період з січня по грудень 2019 року сплачував по 600,00 грн щомісяця.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Слобода-Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №19 від 13 січня 2020 року ОСОБА_2 ніде не працював та не працює на даний час (трудової книжки не має), ІТД не займається

В довідці виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №68 від 14 січня 2020 року зазначено, що ОСОБА_1 працює у Вашківецькій міській раді на посаді асистента-вчителя, де отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої за період з 01 серпня 2019 року по 31 грудня 2019 року становить 5 809,18 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Положеннями статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів безпідставні та необґрунтовані, оскільки позивачем не доведено про зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, які б давали підстави для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. А наявність у позивачки двох дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою для збільшення розміру аліментів.

Також не заслуговують доводи апеляційної скарги в частині стягнення додаткових витрат, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у цивільній справі № 520/12681/17.

Крім того, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 додаткові витрати, викликані хворобою сину, у розмірі 150 грн щомісячно, зазначене рішення суду набрало законної сили та перебуває на виконанні Вижницького районного відділу державної виконавчої служби.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до довідки Управління соціального захисту Вижницької РДА від 13 лютого 2020 року №655, ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк