Постанова

Іменем України

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 204/2139/17

провадження № 61-22695 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 29 листопада 2017 року у складі судді Самсонової В. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року

у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є добросовісним володільцем домоволодіння АДРЕСА_1 , після смерті свого чоловіка, починаючи з 25 листопада 2009 року і дотепер. Дане домоволодіння було збудовано її свекром - ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 та свекрухою - ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно

з Краснопільською селищною радою Дніпропетровської області

від 28 травня 1957 року, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою м. Дніпропетровська від 17 червня 1957 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-4627.

2 липня 1987 року між нею та сином власників домоволодіння -

ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб. Після укладення шлюбу вона стала проживати спільно з чоловіком в родині свекрів у належному їм домоволодінні. Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , її чоловік - ОСОБА_6 прийняв дане спадкове майно в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, але за видачою на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за життя не звертався,

а невдовзі ІНФОРМАЦІЯ_3 - помер. Залишившись з дітьми господарювати в домоволодінні, вона прийняла на себе весь тягар по утриманню даного нерухомого майна: здійснювала догляд, робила поточний ремонт комунікацій, сплачувала рахунки по комунальних витратах, вживала заходи щодо забезпечення охорони, тобто відкрито і добросовісно заволоділа цим майном.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 02 жовтня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача була залучена Дніпровська міська рада.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 29 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка не володіла спірним домоволодінням протягом десяти років, а позовні вимоги про визнання за нею права власності за набувальною давністю на вказане домоволодіння є необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що фактично у позивачки виникли правовідносини щодо спірного нерухомого майна, які регулюються Книгою шостою ЦК України (спадкове право).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 29 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що при ухваленні рішення суд першої інстанції правильно зробив висновок, що позивачкою не доведені зазначені нею підстави для задоволення права власності на домоволодіння за набувальною давністю з огляду на її обізнаність про те, що вона є спадкоємцем за законом, і ці правовідносини регулюються іншими нормами ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 204/2139/17 із Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції встановлено, що позивачка є давнісним володільцем спірного домоволодіння, тобто на час розгляду справи особисте володіння тривало 8 років відповідно

з частиною першою статті 344 ЦК України є недостатнім для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Проте невраховано час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) є позивачка, тобто не застосовано норму частини другої статті 344 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачка вибрала не вірний спосіб судового захисту, оскільки існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння - спадкування. Такий висновок не відповідає виниклим правовідносинам, оскільки чинним законодавством не передбачено можливість набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації прав на це майно за спадкодавцем.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі

в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частинами першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникаєза набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власностіза набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначене узгоджується з розясненнями, наданим судам у пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику

в справах про захист права власності та інших речових прав».

Вказану правову позицію підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження

№ 12-291 гс 18, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі

№ 755/16913/16-ц, провадження № 61-24031 св 18.

За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Суд першої та апеляційної інстанції встановили, що ОСОБА_1 була обізнаною, що саме вона спадкоємець (правонаступником) свого померлого чоловіка - ОСОБА_6 , який в свою чергу, був спадкоємцем (правонаступником) свого померлого батька - ОСОБА_4 .

Верховним Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи,

що ОСОБА_1 у травня 2012 року зверталася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого - чоловіка ОСОБА_6 , проте державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав пропуску встановленого законом шестимісячного строку звертання в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини і рекомендовано звернутися до суду з позовом для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 27 лютого 2012 року у справі № 2-3075-2011року, що набрало законної сили, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа - Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 додатковий

строк - три місяці для прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 з дня вступу рішення до законної сили.

Рішення суду вступило в законну силу 27 березня 2012 року.

Колегія суддів вважає, що висновки попередніх інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки немає достатніх підстав для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України(набувальна давність).

Посилання касаційної скарги на те, що судами невірно визначено правовідносини у спорі є безпідставними, оскільки суди правильно визначили норми матеріального права, які підлягають застосуванню

у даному випадку.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець