У Х В А Л А

28 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 242/6462/19

провадження № 61-7318 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2020 року, постанову Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Селидіввугілля" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки при розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ДП «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 100 115 грн. 20 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 27 вересня 2019 року по день винесення рішення, судові витрати на користь держави просив стягнути з відповідача.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 63525грн. 42коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28124 грн. 55Коп.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, вважав, що заборгованість по заробітній платі позивачу погашена, проте, залишилася заборгованість по вихідній допомозі за невиконання умов колективного договору та по вихідній допомозі за довгорічну працю у вугільній промисловості за вересень 2019 року, яка складає 63525 грн. 42 коп. .

24 квітня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2020 року, постанову Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року, у якій заявник просив судові рішення скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28124 грн. 55 коп., справу направити на новий розгляд.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 124 028 грн. 40 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2020 року, постанову Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Селидіввугілля" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки при розрахунку при звільненні відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров