УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 295/12513/18

провадження № 61-6924ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І. розглянувшикасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Житомирської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації, Боярська міська рада, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зокрема просить скасувати ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 04 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Лєдньова Д. М.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 04 жовтня 2019 року повернуто особі, яка її подала.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду у якійпросить скасувати ухвалу суду апеляційного суду, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України ).

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У вказаному переліку оскаржувана ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід судді не зазначена.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина сьома статі 357 ПЦК України).

Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про відвід судді не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, застосував правильно положення статей 352, 353, 357 ЦПК України і дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, а зводяться з незгодою заявника зі змістом судового рішення.

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заявнику з підстав пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України у справі не є такою, якою закінчується розгляд справи, а тому вона підпадає під перелік ухвал, зазначених у частині четвертій статті 394 ЦПК України, у касаційному перегляді яких може бути відмовлено через необґрунтованість касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (справа «Воловік проти України» VOLOVIK v. UKRAINE) від 06 грудня 2007 року).

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 23 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Житомирської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації, Боярська міська рада, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель