Справа № 584/1334/19
Провадження № 2/584/44/20
РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2020 Путивльський районний суд Сумської області

у складі: головуючого - судді Данік Я.І.

за участі: секретаря Ковальової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Путивль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Банк звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовує тим, що 28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав йому кредит в сумі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, але всупереч укладеному договору відповідач порушував строки погашення кредиту та процентів, у зв`язку з чим станом на 17 липня 2019 року має заборгованість в розмірі 11811 грн. 54 коп., в т.ч.: 2261 грн. 63 коп. заборгованості за тілом кредита, 2402 грн. 28 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредита, 4858 грн. 99 коп. - заборгованості за пенею за прострочення зобов`язання, 1250 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 538 грн. 64 коп. штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача цей борг та понесені судові витрати.

Як вбачається з позовної заяви, представник позивача позовні вимоги повністю підтримує, просить розглянути справу за його відсутності і проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав відзив на позов, у якому позов не визнав повністю та зазначив, що дійсно 28 грудня 2012 року він підписував анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, щодо отримання банківських послуг, а саме - кредиту, яким користувався до 2016 року. Крім того, в підписаній заяві також не зазначалась процентна ставка, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також просив врахувати правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17. Крім того просив застосувати позовну давність, строк якої сплив Справу просив розглядати у його відсутність (а.с.63-64).

У відповіді на відзив представник позивача просила позов задовольнити, а також зазначила, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що останній ознайомився з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті банку, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування, на підтвердження чого відповідач поставив свій особистий підпис. Крім того, зазначила, що посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року та постанову Верховного Суду по справі №342/180/17 у даній справі є неправильними. Що стосується процентної ставки за користування кредитом та нарахування неустойки (штрафу, пені), то вони визначені Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам та Тарифами банку, що є складовими заявами підписаної відповідачем. Що стосується позовної давності, представником позивача зазначено, що відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справах №6-14цс14 від 19 березня 2014 року та №6-14цс14 від 18 червня 2014 року кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Оскільки строк дії картки встановлено до травня 2018 року, а позивач звернувся до суду 28 серпня 2019 року, строк позовної давності позивачем не пропущено. Крім того, зазначила, що відповідач певний час належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про обізнаність відповідача про умови кредитування (а.с.68-75).

У запереченні на відповідь на відзив відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки закінчився строк дії банківської картки (а.с.91-92).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 28 грудня 2012 року.

У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку».

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 17 липня 2019 року у відповідача існує заборгованість за кредитомв розмірі 11811 грн. 54 коп., в т.ч.: 2261 грн. 63 коп. заборгованості за тілом кредита, 2402 грн. 28 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредита, 4858 грн. 99 коп. - заборгованості за пенею за прострочення зобов`язання, 1250 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 538 грн. 64 коп. штраф (процентна складова) (а.с.6-10,43-48).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2261 грн. 63 коп.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дотепер, як випливає з позову, заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2261 грн. 63 коп. доведені та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита, по процентах за користування кредитом, пенею, комісією та двох видів штрафів суд зазначає наступне.

Позивач посилається на ст.634 ЦК України, як на підставу виникнення договірних відносин з відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, з якими ознайомлений під підпис в день укладення договору.

Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В анкеті-заяві позичальника від 28 грудня 2012 року, яку підписав відповідач, процентна ставка не визначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, просив також, крім тіла кредиту - суми, яку відповідач фактично отримала, стягнути в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредита, за пенею за прострочення зобов`язання, за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору.

Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойок (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявляв.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплату комісій банку та відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, сплату комісії та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 2402 грн. 28 коп., заборгованості за пенею за прострочення зобов`язання у розмірі 4858 грн. 99 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 1250 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 538 грн. 64 коп.

Заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки строк дії кредитної картки встановлено до травня 2018 року, а позивач звернувся до суду у вересні 2019 року, тобто до закінчення строку, встановленого ст.257 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що йому не було відомо про перевипуск позивачем кредитної картки, є непереконливими, як і доводи про те, що з 2016 року він не вчиняв жодних фінансових операцій по своєму картковому рахунку, що спростовується наданою позивачем довідкою про рух коштів по цьому рахунку, а також доказами, доданими до пояснень позивача, що надійшли до суду 28 квітня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 2261 грн. 63 коп.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь банка 367 грн. 83 коп. (2261,63*1921/11811,54=367,83) судового збору.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.526-527, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст.142, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, , рахунок для погашення заборгованості НОМЕР_2 ) 2261 грн. 63 коп. (дві тисячі двісті шістдесят одну гривню шістдесят три копійки) - заборгованості по кредитному договору №б/н від 28 грудня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, рахунок для погашення заборгованості НОМЕР_2 ) 367 грн. 83 коп. (триста шістдесят сім гривень вісімдесят три копійки) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.І.Данік