Провадження № 22-ц/812/632/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Миколаїв

справа № 473/5085/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

акціонерного товариства «КРЕДОБАНК»

про стягнення пені

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 3 лютого 2020 року суддею Старжинською О.Є. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ «КРЕДОБАНК» про стягнення пені.

Позивачка зазначала, що 19 грудня 2013 року між нею та АТ «КРЕДОБАНК» укладено договір банківського вкладу № 2630/64/663186 на суму 190 000 грн. строком на три місяці. У визначений договором строк банк не виконав свого обов`язку щодо повернення коштів. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року, яке в частині стягнення набуло законної сили з 5 квітня 2016 року, з банку на її користь стягнуто 190 000 грн. депозитного вкладу, 8 052, 87 грн. процентів, 11 503, 92 грн. інфляційних втрат, 1 930, 80 грн. - 3 % річних за період з 28 квітня по 22 серпня 2014 року. Проте банк виконав судове рішення лише 24 січня 2019 року.

Посилаючись на наявність підстав для стягнення пені, передбаченої Законом «Про захист прав споживачів» за несвоєчасне виконання зобов`язання, ОСОБА_1 просила стягнути з банку пеню - 3 % розміру банківського вкладу за період з 14 грудня 2018 року по 24 січня 2019 року, що складає (за її розрахунком) 233 700 грн. (а.с.1-4, 33-36).

Представник відповідача - АТ «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з заявою, яку обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , зазначивши іншу адресу місця проживання, вже звернулась до різних районних судів м. Львова з аналогічними позовами, які різняться тільки проміжками часу, за які вона вимагає сплату пені. Такі дії позивачки представник відповідача вважав зловживанням процесуальними правами та підставою для залишення її заяви без розгляду.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду з посиланням на пункт 4 частини 1 статті 257 ЦПК у зв`язку з тим, що вимоги про стягнення пені за різні періоди є аналогічним позовом лише з різницею у розмірі стягнення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт посилалась на помилковість висновку суду про тотожні предмети спору, які фактично відрізняються періодами, за які вона нараховує пеню. Тому вважає застосування судом першої інстанції правил пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК безпідставним, а своє право доступу до суду - порушеним.

В судове засідання апеляційного суду 2 квітня 2020 року від представника відповідача - АТ «КРЕДОБАНК» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та призначення його наступного проведення в режимі відео конференції, яке було задоволено судом (а.с. 155, 158), а згодом надійшло клопотання представника позивачки - адвоката Лазора А.О. щодо проведення відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 161-162).

Проте 16 квітня 2020 року до суду надійшло клопотання представника АТ «КРЕДОБАНК» про розгляд справи 24 квітня 2020 року у відсутності представника відповідача (а.с. 169). Клопотання містить посилання на законність судової ухвали та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

23 квітня 2020 року від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лазор А.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності апелянта та його представника (а.с. 174).

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про місце, дату час та судового засідання та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За наявністю всіх обов`язкових складових позови вважаються тотожними, що унеможливлює їх окремий повторний розгляд.

При цьому предметом позову буде та його частина, яка характеризує матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Така вимога опосердковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком позивача і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа № 463/9642/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «КРЕДОБАНК» про захист прав споживачів та стягнення пені (а.с. 108). Підсудність справи визначена за місцем знаходження відповідача (а.с. 107).

Позовною вимогою за цим позовом є стягнення з відповідача 188 100 грн. пені за період з 11 листопада 2018 року по 14 грудня 2018 року (а.с. 104-106).

Звертаючись до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, ухвала за яким оскаржується (справа № 473/5085/15), ОСОБА_1 вимагає стягнення 233 700 грн. пені за період з 14 грудня 2018 року по 24 січня 2020 року.

Отже, матеріально-правові вимоги ОСОБА_1 у цих справах є різними, бо за змістом вимогою є не тільки стягнення пені, а стягнення пені за певний період.

Посилання суду на те, що захист своїх прав ОСОБА_1 могла би здійснити шляхом збільшення позовних вимог (доповнити іншим періодом з 14 грудня 2018 року до 24 січня 2019 року) у раніше заявленому позові, є доречним. Проте спосіб захисту свого порушеного права позивач може обирати на власний розсуд.

Право на звернення до суду з іншою матеріально-правовою вимогою за окремим позовом процесуальним законодавством не заборонено.

Наявність в провадженні іншого суду спору щодо стягнення пені за інший період не позбавляє суд першої інстанції можливості розглянути спір по суті в межах заявлених позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції помилково визначив тотожність предмету цього позову іншим позовним вимогам, що розглядаються Франківським районним судом м. Львова, та безпідставно застосував правила пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 лютого 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 24 квітня 2020 року