Справа № 2-3211/06
№ 4-с/183/16/20

У Х В А Л А
30 січня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа старший державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєла Ольга Миколаївна про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов,-
25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просив суд:
-поновити строк на звернення до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївни про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов, в рамках виконавчого провадження № 55468184;
-визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївни в рамках виконавчого провадження № 55468184 та скасувати постанови від 24 квітня 2018 року: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілів патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника праві керування транспортними засобами;
-скасувати постанову старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївнивід 27 вересня 2019 року в рамках виконавчого провадження № 55468184 про накладення штрафу в розмірі 29 577,73 грн.
В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавчий лист № 2-3211/06, виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 17 серпня 2006 року, на підставі якого з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
15 січня 2018 року старшим державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлою Ольгою Миколаївною за виконавчим листом № 2-3211/06 було відкрите виконавче провадження № 55468184, в межах якого у зв`язку з існуванням станом на 01 квітня 2018 року заборгованості зі сплати аліментів в сумі 44 881,45 грн., що в сукупності перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, було прийнято відносно нього ряд постанов про тимчасові обмеження від 24 квітня 2018 року згідно до ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», а також постанову про накладення штрафу в розмірі 29 577,73 від 27 вересня 2019 року згідно до ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Заявник вважає, що такими діями та рішеннями державного виконавця порушені його права, оскільки державним виконавцем прийняті постанови відносно нього без врахування змін в законодавстві, з огляду на нижченаведене.
Частина 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» була внесена Законом України від 07.12.2017 року, що набув чинності лише 06.02.2018 року, а ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» - 28.08.2018 року. Вказані норми встановлюють юридичну відповідальність боржника за несплату аліментів, яка застосовується за постановами виконавцем, і не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
У зв`язку з цим вважає, що період заборгованості зі сплати аліментів, котрий стосується часу до набрання чинності частинами 9, 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для юридичної відповідальності боржника.
Заявник ОСОБА_1 також просив врахувати той факт, що він не є злісним неплатником аліментів, є інвалідом особою, що постраждала від торгівлі людьми, аліменти сплачує лише зі своєї пенсії, а тому, заробляти кошти може лише шляхом керування транспортним засобом або у службі таксі.
Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому строк на оскарження дій державного виконавця, оскільки про порушення його прав він дізнався 05 листопада 2019 року після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувані постанови йому не вручалися, а тому вважає, що процесуальний строк на оскарження постанови ним пропущено з поважних причин.
Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду.
В судове засідання заявник не з`явився, згідно до заяви його представника, просили розглядати скаргу за їх відсутності, заявлені у скарзі вимоги підтримали.
Заінтересована особа - старший державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєла О.М. в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду відзив на скаргу, у якому просила розгляд скарги проводити у її відсутність, а скаргу залишити без задоволення. Одночасно у відзиві, серед іншого зазначила, що на виконанні у Новомосковському МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 05 січня 2018 року на підставі ст. 4, 24, 26 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55468184, копії якої направлено сторонам за вих. № 731/8. Дане виконавче провадження 20 квітня 2018 року було передано на виконання до іншого виконавця в межах одного підрозділу. З урахуванням вимог ст. ст. 182, 194, 195 СК України, ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження, п. 12 розділу Х «Інструкції з організації примусового виконання» здійснено обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 01 грудня 2019 року становить 60 016,45 грн. Посилаючись на Закон № 1404-VIII, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, просила залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, оскільки заявник звернувся зі скаргою до суду, яка містить вимоги, які підлягають розгляду за правилами різного судочинства, що є неприпустимим.
Згідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка в судове засідання усіх учасників справи, повідомлених належним чином, не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши скаргу та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Згідно п. а ч.1, ч.4 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Нормами ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Та підтверджені належними доказами.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для подання скарги, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин, характеру цих причин зробити висновок про їх поважність.
Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також викладені у скарзі обставини щодо пропуску строку на подання скарги, суд вважає, що такий строк пропущений заявником з поважних причин, оскільки не отримував оскаржувані постанови своєчасно.
Вирішуючи питання по суті заявленої скарги, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що на виконанні у Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 55468184 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3211, виданого 17 серпня 2006 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частки від заробітку (доходу) боржника щомісяця, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05 січня 2018 року відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3211.
24 квітня 2018 року в межах виконавчого провадження № 55468184 старшим державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлою О.М. відповідно до п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців було винесено постанови відносно ОСОБА_1 про: тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасове обмеження у праві полювання; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Підставою винесення зазначених постанов зазначено, що станом на 01 квітня 2018 року заборгованість по аліментам складає 44 881,45 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, в зв`язку з чим винесено постанови на підставі п.п.1-4 ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Закон України №2234-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 06 січня 2018 року, набув чинності 06 лютого 2018 року.
Відповідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року (справа N 1-7/99 N 1-рп/99) у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) встановлено «За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Оскільки Законом України від 07 грудня 2017 року введені обмеження прав фізичної особи, підставою для застосування яких є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла після 06 лютого 2018 року.

В постановах державного виконавця про встановлення тимчасових обмежень від 24 квітня 2018 року вказано, що заборгованість за аліментами у ОСОБА_1 виникла станом на 01 квітня 2018 року, тобто менш ніж за два місяці після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року.

За змістом статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд вважає, що у державного виконавця не було підстав для застосування заходів, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» , оскільки сукупний розмір заборгованості скаржника з 06.02.2018 року станом на 01.04.2018 року не перевищував суму відповідних платежів за шість місяців, а в іншій частині визначена державним виконавцем сума заборгованості виникла за період, що передував набранню цими нормами законної сили.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга в цій частині обґрунтована та підлягає задоволенню.

В той же час, заявник у скарзі ставить питання про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу від 27 вересня 2019 року.

Суд, вирішуючи питання в цій частині, дійшов до наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17Закону №1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Оскільки постанова про накладення штрафу є окремим виконавчим документом у виконавчому провадженні, Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року встановив спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця та іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо покладення штрафу, суд вважає, що скарга в цій частині має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця про накладення штрафу, при цьому, суд наголошує, що дана скарга щодо оскарження таких постанов, в силу ч. 2 ст. 20 КАС України, підсудна окружному адміністративному суду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 про оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за скаргою в частині вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 260, 261, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження дій державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа старший державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєла Ольга Миколаївна про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївни щодо винесення постанов про тимчасові обмеження від 24 квітня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 55468184.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївни від 24 квітня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 55468184 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївни від 24 квітня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 55468184 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві полювання.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївни від 24 квітня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 55468184 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївни від 24 квітня 2018 року в рамках виконавчого провадження № 55468184 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у керуванні транспортними засобами.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині скасування постанови старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Корєлої Ольги Миколаївнивід 27 вересня 2019 року в рамках виконавчого провадження № 55468184 про накладення штрафу - закрити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.І. Городецький