Справа № 428/938/20
Провадження № 2/428/1338/2020
14 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Шубочкіної Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Погребної Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -
Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до Сєвєродонецького міського суду в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач та відповідач є суміжними сусідами між собою та проживають на одному поверсі за адресою: АДРЕСА_1 . Біля дверей своєї квартири відповідачем була збудована цегляна перегородка, яка в свою чергу заважає позивачу вільно відчиняти двері своєї квартири, транспортувати побутову техніку тощо, тобто заважає користуватися своїм майном. У зв`язку з цим позивач просить зобов`язати відповідача здійснити демонтаж цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі між дверима квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
14.04.2020 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.02.1990 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 14 січня 1998 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області.
Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07.02.2020 за № 1612, наданої відділом адміністративних послуг Центру адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.02.1990 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .
26.12.2019 генеральним директором КПЖ «Світанок» Шамрай Ю. на звернення ОСОБА_1 було надано відповідь, що згідно Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а саме: до повноважень зборів співвласників будинку належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, в тому числі: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення змін та скасування обмежень щодо користування спільним майном (коридорів і сходових клітин). Дане питання може бути урегульовано рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку, яке належить оформити протоколом згідно вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Сусід ОСОБА_4 , який проживає по АДРЕСА_5 , збори мешканців не проводив і здійснив самозахоплення частини загального коридору, побудувавши цегляну перегородку і встановив металеві двері.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.
У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.
Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У постанові Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-530цс16.
У сенсі положень статті 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки.
Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII (далі за текстом Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Верховний Суд у своїх правових позиціях по справі про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням вказував, що відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача здійснити демонтаж цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі, позивач посилався на те, що внаслідок встановлення такої перегородки він не може вільно відчиняти двері своєї квартири, транспортувати побутову техніку тощо.
До обов`язків співвласників зазначеного вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій/, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень.
Зокрема п.1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Не допускається за другим абзацем п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.
Враховуючи наведені вище норми, приписи ч. 2 ст. 382 ЦК України, суд приходить до висновку, що власники квартир, як і інші власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, приміщення загального користування коридором.
Таке спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Суд встановив, що доказів того, що встановлення спірної цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі між дверима позивача та відповідача, через який первинно було сплановано вхід до квартир погоджувалось у передбаченому законом порядку, матеріали справи не містять. Також було доведено, що відповідач ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» за адресою: АДРЕСА_1 , збори мешканців будинку не проводив, здійснив самозахоплення частини загального коридору, побудувавши цегляну перегородку і встановивши металеві двері без згоди співвласників багатоквартирного будинку. Внаслідок чого суд вважає її самовільно влаштованою та такою, що обмежує права позивача, як співвласника багатоквартирного житлового будинку, а саме вільному користуванні безпосередньо своєю власністю квартирою АДРЕСА_2 .
Вирішуючи спір, суд належним чином дослідивши та давши оцінку доказам, дійшов висновку про те, що спірна цегляна перегородка в коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 обмежує доступ позивачеві вільно відчиняти двері своєї квартири, проектні документи на встановлення цегляної стінки (перегородки) з вхідними дверима між вказаними квартирами не розроблялись. Отже, права позивача порушено у зв`язку з протиправним встановленням стінки-перегородки. Суд вважає, що для встановлення такого факту не потрібні спеціальні знання в галузі будівництва, а тому відсутність висновку експерта не є перешкодою для розгляду справи по суті.
Отже, суд вважає обставини, викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, доведеними, підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню.
Відтак, відповідач, як володілець протиправно встановленої цегляної перегородки з металевими дверима, яка порушує права іншого співвласника, зобов`язаний їх демонтувати за власний рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, а позивач сплатив суму судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 283, 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позов адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснити демонтаж цегляної перегородки з металевими дверима в коридорі між дверима квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ;

- представник позивача: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Суддя Т. В. Шубочкіна