Ухвала

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 636/2927/17-ц

провадження № 61-46652св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Чугуївської міської ради загальною площею 0,1527 га за адресою: АДРЕСА_1 , у якому він постійно проживав. Протягом тривалого часу сусідка ОСОБА_2 умовляла його укласти спадковий договір на її користь, обіцяючи допомагати йому та піклуватися про нього у разі подальшого погіршення його здоров`я. Погодившись на таку пропозицію, він 26 грудня 2014 року уклав із ОСОБА_2 спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу, відповідно до умов якого після своєї смерті він як відчужувач передає у власність ОСОБА_2 належну йому 1/2 частини вказаного житлового будинку із покладенням на набувача майна - ОСОБА_2 зобов`язання шанобливо ставитися до особи відчужувача, оплачувати за дорученням і за рахунок відчужувача комунальні послуги, надавати допомогу в оформленні житлових субсидій та інших дій немайнового характеру. Після укладення спадкового договору відповідач наполягала на тому, щоб він змінив місце своєї реєстрації і зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це дозволить йому сплачувати комунальні платежі у меншому розмірі. Проте він фактично залишився проживати у належній йому частині будинку на АДРЕСА_1 . На початку 2017 року ОСОБА_2 разом із членами своєї сім`ї, застосовуючи до нього насильство та погрожуючи зброєю, вигнала його з будинку, замінила замки на вхідних дверях, не впускає до цього житла, де знаходяться належні йому речі. Будь-якої допомоги після укладення спадкового договору ОСОБА_2 йому не надавала.

Посилаючись на викладене, позивач просив розірвати спадковий договір, укладений 26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 , як відчужувачем з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як набувачем з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського державного нотаріального округу Алексик Т. В., зареєстрований у реєстрі за № 1546.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано спадковий договір, укладений 26 грудня 2014 року між ОСОБА_1 , як відчуджувачем, з однієї сторони та ОСОБА_2 , як набувачем, з другою сторони, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського державного нотаріального округу Алексік Т. В., зареєстрований у державному реєстрі за № 1546.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що пункт 6.1 спадкового договору, укладеного між сторонами у справі, не містить конкретних обов`язків, які ОСОБА_2 як набувач цінного майна, зобов`язалася виконувати за дорученням ОСОБА_1 . Умови цього пункту договору містять лише загальні декларативні обов`язки людини щодо шанобливого ставлення до іншої особи; містять посилання на можливість здійснення ОСОБА_2 дій зі сплати комунальних послуг за кошти відчужувача ОСОБА_1 та за його дорученням та інших дій немайнового характеру без конкретизації їх суті та змісту. У судовому засіданні свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили той факт, що спірний договір ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 , оскільки за станом свого здоров`я потребував стороннього догляду. Між тим, умови спадкового договору не містять конкретних обов`язків ОСОБА_2 як набувача майна щодо обов`язку надання допомоги (догляду) ОСОБА_1 як відчужувачу нерухомого майна, яке було його єдиним місцем проживання, і якого він позбавлений всупереч вимогам оспорюваного договору та чинного законодавства. Тобто при укладанні спадкового договору на зазначених у ньому умовах, ОСОБА_1 значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладанні спадкового договору, який за своїм змістом не містить для набувача ОСОБА_2 правових наслідків у разі невиконання конкретних розпоряджень відчужувача майна ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що будь-яких доказів невиконання ОСОБА_2 умов договору представниками позивача не надано. Посилання позивача на той факт, що ОСОБА_2 разом із членами своєї сім`ї, застосовуючи до позивача насильство та погрожуючи зброєю, вигнала його з будинку, замінила замки на вхідних дверях, не впускає до цього житла, де знаходяться належні йому речі та будь-якої допомоги після укладення спадкового договору, ОСОБА_2 йому не надавала, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду Журавель В. І. від 08 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

21 січня 2019 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що постанова знищила його віру у правосуддя в Україні та довела для нього той факт, що суди України не в змозі захистити основне право людини - право на житло. Наведена постанова не містить жодного аналізу матеріалів справи, доказів які надавалися сторонами, а складається на 90 % із цитування фабули справи та норм законодавства, та на 10 % із резолютивної частини. Доказами які містяться у матеріалах справи (письмові докази та показання свідків) підтверджується факт, що відповідач та члени її сім`ї примусово виселили його з власного будинку, забрали правовстановлюючі документи та фактично усі родичі відповідача підтвердили свою зацікавленість у тому, щоб позбавити його власності.

Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року призначити до судового розгляду на 20 травня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик