Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/616/20
Провадження № 2/433/436/20
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"27" квітня 2020 р.

Суддя Троїцького районного суду Луганської області Певна О.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АНТКОМ» З ЕКСПЛУАТАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО БУДИНКУ, третя особа: АНТИМОНОПОЛЬНИЙ КОМІТЕТ УКРАЇНИ, про визнання припиненими трудових відносин та стягнення заробітної плати

В С Т А Н О В И В:

На адресу Троїцького районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АНТКОМ» З ЕКСПЛУАТАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО БУДИНКУ, третя особа: АНТИМОНОПОЛЬНИЙ КОМІТЕТ УКРАЇНИ, в якій позивач просить суд визнати припиненими трудові відносини між ним, ОСОБА_1 , як тимчасово виконуючим повноваження керівника, та ДЕРЖАВНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «АНТКОМ» З ЕКСПЛУАТАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО БУДИНКУ з 09 квітня 2020 року та стягнути на його користь з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АНТКОМ» З ЕКСПЛУАТАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО БУДИНКУ заборгованість по заробітній платі в сумі 103547,23 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, крім іншого, суддя перевіряє додержання усіх передумов відкриття провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Вважаю, що даний спір не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 2836).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 3032 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в цивільній справі за п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, в тому числі, і щодо тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, оскільки в таких випадках суд не роз`яснює, до якого суду слід звертатися з таким позовом (правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18).

З огляду на матеріали справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 призначений ліквідатором ДП «Антком» на період до завершення його ліквідації і до прийняття наказу Антимонопольним комітетом України від 22.03.2019 № 25-ОД не перебував у трудових відносинах з підприємством, ані як його керівник, ані як інший штатний працівник. Отже, під час процедури ліквідації юридичної особи у добровільному порядку (не за рішенням суду) було залучено особу як ліквідатора не з числа працівників підприємства, що не утворюють трудових правовідносин у розуміння трудового законодавства.

З огляду на правовідносини, що склалися між вказаними в позовній заяві учасниками, суд відмічає, що виконання позивачем своїх повноважень як ліквідатора, а саме здійснення керівництва діяльністю ДП «Антком» на період до завершення його ліквідації не підтверджують наявність трудових відносин та відповідних гарантій, які з ними пов`язані.

Обов`язковою умовою трудових відносин є наявність трудового договору між працівником та роботодавцем. У даному випадку позивач був призначений Антимонопольним комітетом України наказом від 22.03.2019 № 25-ОД, є спеціальним суб`єктом під час процедури припинення юридичної особи державної форми власності, не є найнятим працівником, а тому трудовий договір між ним і підприємством відсутній.

Слід також відмітити те, що правовідносини щодо оплати праці ліквідатора, залученого не з числа працюючих працівників, у даному випадку, має цивільно-правових характер, отже норми трудового законодавства (аналогія закону), до цих правовідносин застосовані бути не можуть. Крім того, окремий порядок розрахунків з ліквідатором, також встановлений бути не може, як такий що регулюється цивільним, а не трудовим законодавством.

Все це вказує на відсутність підстави та предмету позову, що може виникнути з трудових правовідносин.

Більш того, обраний позивачем спосіб захисту визнання припиненими трудові відносини між сторонами не відповідає жодному із передбачених трудовим законодавством.

Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що з вимогою про звільнення у встановленому законом порядку позивач звертається до третьої особи, вимоги до якої в позові не пред`явлено.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі у зв`язку із пред`явленням заяви, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Згідно правил ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви. Така ухвала надсилається позивачеві не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 186, 258, 260-261 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «АНТКОМ» З ЕКСПЛУАТАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО БУДИНКУ, третя особа: АНТИМОНОПОЛЬНИЙ КОМІТЕТ УКРАЇНИ, про визнання припиненими трудових відносин та стягнення заробітної плати - відмовити.

Із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Певна