Справа № 750/3281/15-ц
Провадження № 2/750/45/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року м. Чернігів

ДЕСНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІГОВА

в складі судді Коверзнева В. О.

учасники справи:

секретар судового засідання - Хамайко С. В.,

представник позивача - адвокат Мельник А. В.,

представник відповідача - адвокат Шевченко О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні (в порядку загального позовного провадження) цивільну справу за позовами:

- ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя;

- ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики,

третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 .

1.Суть спору

1.1. 06.04.2015 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки майна в сумі 339078 грн 30 коп. у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя (т.1, а.с. 2-4).

В обґрунтування позову послалася на неможливість досягнення домовленості з відповідачем з приводу порядку поділу спільного сумісного майна, яке нажито за час проживання в шлюбі.

1.2. 04.09.2015 позивач уточнила раніше заявлені вимоги (т.1 а.с. 114-118) і просила суд визнати за нею право власності на:

а) шведську спортивну стінку вартістю 1200 грн, диван дитячий «Блест» вартістю 8000 грн, СВЧ-піч марки «Самсунг» вартістю 600 грн, телевізор марки «Тошиба» вартістю 5000 грн, комплект кухонних меблів вартістю 7000 грн, персональний комп`ютер вартістю 6000 грн, бойлер марки «Арістон» вартістю 1500 грн, набір електроінструментів (дриль, перфоратор, шуруповерт, кутова шліфувальна машина, електричне точило, електрична пилка, набори ключів) загальною вартістю 8800 грн, годинник настінний з дерева вартістю 450 грн, пилосос марки «Землер» вартістю 2500 грн, а всього на суму 41050 грн (далі - Майно);

б) Ѕ частку грошових коштів, що зберігаються на депозитному рахунку відповідача, відкритому в ПАТ «ВіЕйБі Банк»;

Позивач також просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 160900 грн в якості компенсації вартості частки легкового автомобіля марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також відшкодувати за рахунок відповідача сплачену суму судового збору.

1.3. 31.08.2015 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та ОСОБА_3 (далі - співвідповідач) про визнання недійсним укладеного відповідачами договору позики від 29.06.2011 на суму 152900 грн.

Вказаний позов мотивує тим, що у відповідача не було необхідності укладати договір позики грошових коштів на придбання автомобіля марки «Хюдай», реєстраційний номер НОМЕР_1 , через наявність в їхньої сім`ї спільних грошових коштів, які, за твердженням позивача, й були використані на придбання цього транспортного засобу.

Позивач вказує на те, що вона не надавала своєї згоди на позику грошових коштів у співвідповідача, що договір позики не посвідчений нотаріально, при цьому вважає, що цей договір не був направлений на реальне настання правових наслідків між відповідачами, які є родичами, а фактично складений ними значно пізніше з метою позбавлення її права на частку автомобіля під час поділу спільного майна подружжя.

2.Процесуальні дії суду в справі

2.1. Ухвалою судді від 16.04.2015 відкрито провадження в цивільній справі № 750/3281/15-ц за позовом ОСОБА_1 до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя (т.1 а.с. 32).

Протокольною ухвалою суду від 03.11.2015 прийнято уточнений позов від 04.09.2015 про поділ спільного сумісного майна подружжя (т.1, а.с. 162).

2.2. Ухвалою судді від 15.09.2015 відкрито провадження в цивільній справі № 750/8878/15-ц за позовом ОСОБА_1 до відповідача і співвідповідача про визнання недійсним договору позики від 29.06.2011 (т.1, а.с. 203).

2.3. Протокольною ухвалою суду від 03.11.2015 обидва позови об`єднано в одне провадження, а справі присвоєно єдиний унікальний номер 750/3281/15-ц (т.1, а.с. 162).

2.4. Після скасування постановою Верховного Суду від 03.07.2019 ухвалених по справі № 750/3281/15-ц судових рішень місцевого та апеляційного суду (т.3, а.с. 120-126), ухвалою від 01.08.2019 вказану справу прийнято до провадження судді Коверзнева В. О. для розгляду в порядку загального позовного провадження; призначено по справі підготовче засідання та запропоновано сторонам надати суду процесуальні заяви по суті спору (відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення; т.3, а.с. 134, 135).

2.5. Ухвалою суду від 09.10.2019 закрито підготовче провадження по цивільній справі № 750/3281/15-ц, яку призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т.3, а.с. 222, 223).

3.Позиція учасників справи в судовому засіданні

3.1. Представник позивача пред`явлені позови підтримав і наполягав на задоволенні.

3.2. Представник відповідача позови не визнав з підстав ненадання позивачем доказів придбання Майна, що підлягає поділу, саме в період шлюбу з відповідачем і за спільні кошти подружжя; стверджує, що автомобіль марки «Хюндай», реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбано за особисті кошти відповідача, які останній позичив у співвідповідача і через неможливість їх повернення - передав автомобіль у власність співвідповідача.

В суді представник заперечував наявність у відповідача коштів на депозитному рахунку в банку.

3.3. Співвідповідач не з`явилася. У відзиві на позов про визнання недійсним договору позики повідомила про його реальне виконання, в зв`язку з цим просила суд в задоволенні цього позову відмовити.

3.4. Третя особа не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином.

4.Обставини справи, встановлені судом

4.1. Позивач і відповідач перебували в шлюбі, якій зареєстровано 16.07.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції (т.1, а.с. 8).

4.2. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2015, яке набрало законної сили 19.05.2015, вказаний шлюб розірвано (т.1, а.с. 123-125).

4.3. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2015 про розірвання шлюбу змінено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19.05.2015 шляхом виключення з мотивувальної частини рішення місцевого суду висновку про те, що з червня 2014 року подружжя припинили сімейні відносини, з цього часу проживають окремо і спільне господарство не ведуть (т.1, а.с. 125, 125 зв.).

З цього випливає висновок, що сімейні відносини сторін як подружжя тривали з 16.07.2005 по 19.05.2015 включно.

4.4. 29.06.2011 відповідачі уклали договір позики про передачу співвідповідачем відповідачеві грошових коштів у сумі 152900 грн на придбання автомобіля марки «Hyundai i30 1.6 Comfort AT» (далі - Договір; т.3, а.с 237).

Відповідно до пункту 1.2.2 Договору факт передачі коштів засвідчується підписанням сторонами цього Договору; строк договору позики - до 29.06.2021 (п.2); за Договором повернення коштів повинно відбуватися таким чином: 50000 грн - до 01.11.2014, 50000 - до 01.11.2017, 52900 грн - до 29.06.2020 (п.5); пунктами 9, 10 Договору встановлена відповідальність за порушення відповідачем строків розрахунків у вигляді штрафу в розмірі 10% суми неповернутої позики та пені в розмірі 1% суми неповернутої позики за кожний день прострочення.

4.5. 29.06.2019 відповідачем придбано, а 19.10.2011 - зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «Hyundai i30 1.6 Comfort AT», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - Автомобіль; т.1, а.с. 10, 53, 134-136).

4.6. 11.12.2014 здійснено перереєстрацію права власності на Автомобіль з відповідача на співвідповідача ОСОБА_3 , а 07.04.2015 - на ОСОБА_6 (т.1, а.с. 52-58).

Підставою для здійснення перереєстрації права власності на Автомобіль з відповідача на співвідповідача є підписання відповідачами 10.12.2014 Акту приймання-передачі майна в рахунок погашення заборгованості за договором позики (далі - Акт; т.1, а.с. 137).

Здійснюючи передачу Автомобіля відповідачі погодили його вартість у розмірі 120000 грн.

Таким чином, на час звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя та на час розірвання шлюбу Автомобіль вибув з розпорядження подружжя.

4.7. Як випливає з інформації Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» (лист від 31.01.2020 № 05-1/138; т.4, а.с. 64-80) відповідач мав у вказаному банку з квітня 2014 року депозитний рахунок на суму 300000 грн.

За період з 11.04.2014 по 11.01.2015 відповідачу фактично сплачено відсотки в сумі 41363 грн /35948 + 5415/; вклад у сумі 200000 грн - повернуто відповідачеві 21.02.2015 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через АТ КБ «ПриватБанк»; решту суму вкладу в розмірі 100000 грн і невиплачені відсотки в сумі 10520 грн 55 коп., а всього 110520 грн 55 коп. - включено до Реєстру кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк».

5. Застосовані судом релевантні норми права та висновки суду

5.1. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписом частин першої, третьої, п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень; суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, та роз`яснює у випадку необхідності учасникам процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

5.2. Згідно з частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумисної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 57 СК України до особистої приватної власності дружини, чоловіка віднесено:

- майно, набуте нею, ним до шлюбу;

- майно, набуте нею, ним на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

- майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

5.3. На підставі системного аналізу наведених вище норм ЦПК України і СК України суд доходить висновку, що звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства позивач зобов`язаний довести обґрунтованість своїх вимог, а відповідач - свої заперечення проти позову, при цьому сторони повинні надати на підтвердження своєї правової позиції належні та допустимі докази; у разі неможливості надання певних доказів з причин, які не залежать від сторони, суд, за її клопотанням, сприяє в їх отриманні.

При вирішенні спору про поділ майна позивач повинен довести в суді факт придбання майна в період шлюбу та за спільні кошти подружжя або створення майна спільною працею, а також вартість спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу; відповідач, який не визнає позов, повинен довести факт придбання майна не під час шлюбу, або виключно за власні кошти, або ухилення іншого подружжя від участі своєю працею в створенні спільного майна.

5.4. Позивачем не надано суду належні та беззаперечні докази придбання сторонами саме в період шлюбу Майна, а також його фактичне перебування у володінні відповідача та заявлену в позовній заяві вартість Майна, а долучені до справи фотокартки окремих елементів невідомо чиєї квартири не є таким доказом цього, в зв`язку з цим позов про поділ спільного сумісного майна подружжя, в частині визнання за позивачем права на Майно, - не підлягає задоволенню через недоведеність вказаної матеріально-правової вимоги.

5.5. В суді представник відповідача не визнавав факт наявності в його довірителя депозитного вкладу в ПАТ «ВіЕйБі Банк» та не вказав суму розміщених на депозитному рахунку грошових коштів. Вказана інформація стала відома лише після направлення судом ухвали з відповідною вимогою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Сторона відповідача не довела в суді й той факт, що розміщені останнім в період шлюбу з позивачем на депозитному рахунку в банку грошові кошти є особистою власністю відповідача.

Суд констатує, що приховування відповідачем від позивача банківського вкладу на суму 300000 грн і отримання відсотків по цьому вкладу свідчить по те, що фактично отримана по закінченню строку дії депозитного договору частина суми вкладу в розмірі 200000 грн і частина відсотків у сумі 41363 грн, а всього 241363 грн не були витрачені відповідачем інтересах сім`ї.

За таких обставин, сума вкладу і нарахованих відсотків є спільною сумісної власністю сторін, при цьому підлягає зарахуванню до складу спільного сумісного майна подружжя під час його поділу шляхом стягнення з відповідача половини фактично отриманої від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми вкладу та відсотків у розмірі 120681 грн 50 коп. / [( 200000 + 41363) :2], а також визнання за позивачем права на половину грошових коштів, включених до Реєстру кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 55260 грн 28 коп. / [(100000 + 10520.55) : 2].

5.6. Статтею 1047 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлена письмова форма договору позики, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідачами дотримано вказану вимогу закону щодо форми Договору, при цьому чинне законодавство не містить приписів щодо обов`язкового отримання згоди іншого подружжя під час укладення договору позики.

Виходячи з цього, відсутність згоди позивача на укладення відповідачами Договору та незастосування ними нотаріального посвідчення не впливає на дійсність Договору, а тому вказані доводи позовної заяви не беруться судом до уваги під час вирішення спору.

5.7. В якості однієї з підстав визнання Договору недійсним позивач вказує на його фіктивність.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Оцінюючи інформацію Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» в сукупності з щорічними деклараціями відповідача як особи, яка проходить службу в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, за 2011-2015 роки (т.4, а.с. 64; т.2, а.с. 6-24; т.3, а.с. 243-247), суд доходить висновку, що у відповідача не було фінансової потреби позичати грошові кошти у співвідповідача на придбання Автомобіля і, як наслідок цього, - укладати з нею Договір.

Вказаний висновок випливає з того, що:

а) відповідач не вказував наявні фінансові зобов`язання, що виникли за Договором, у поданих за місцем проходження служби щорічних деклараціях про доходи за 2011-2014 роки включно і натепер відсутні докази того, що подані ним декларації містять недостовірну інформацію про майновий стан декларанта;

б) не зважаючи на наявність непогашеної заборгованості перед співвідповідачем за Договором, який містить положення про застосування неустойки за порушення термінів розрахунків, у квітні 2014 року відповідач розмістив на депозитному рахунку в ПАТ «ВіЕйБі Банк» грошові кошти в сумі 300000 грн, що майже вдвічі перевищувала суму боргу за Договором, і починаючи з травня по листопад 2014 року щомісячно отримував відсотки за депозитним договором, загальна сума яких за вказаний період склала 41363 грн (т.4, а.с. 64).

Вказане свідчить про те, що у відповідача не було й реальної потреби передавати Автомобіль у власність співвідповідача 11.12.2014, оскільки на той час строк дії Договору ще не сплив, водночас відповідач мав фінансову можливість погасити суму боргу за рахунок депозитних коштів.

Ці обставини в сукупності підтверджують, що відповідачі, які є родичами (т.3, а.с. 6, 125), насправді не мали наміру настання правових наслідків за Договором, а уклали його виключно з метою створення ілюзії наявності законних підстав для виключення Автомобіля з обсягу майна, яке належить до спільного сумісного майна позивача та відповідача як подружжя.

З наведених вище міркувань оскаржуваний позивачем договір підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтею 234 ЦК України, що тягне за собою висновок про те, що до моменту відчуження в грудні 2014 року Автомобіль належав позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності.

5.8. За своєю правовою природою укладений відповідачами Акт (т.1, а.с. 137) є правочином з відчуження Автомобіля та переходу права власності на нього від відповідача до співвідповідача.

Вказаний правочин вчинено відповідачем без згоди і повідомлення про це позивача як співвласника Автомобіля , з метою виключення Автомобіля з переліку спільного сумісного майна, що підлягає поділу.

Автомобіль є неподільним майном, при цьому позивач не заявляє вимогу про визнання недійсним правочину з його відчуження відповідачем, а просить стягнути з відповідача компенсацію вартості частки Автомобіля в розмірі 160900 грн, що повністю узгоджується з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в статті 13 ЦПК України.

Така вимога ґрунтується на твердженні позивача про те, що ринкова вартість Автомобіля складає 262800 грн, при цьому під час його придбання позивачем використано 59000 грн особистих коштів.

Суд погоджується з визначеною позивачем оцінкою Автомобіля, тому що вона підтверджується Звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 27.07.2015 (т.1, а.с. 138), правильність якого не спростовано відповідачем; водночас, позивачем не надано суду належні, достатні та беззаперечні докази використання нею під час придбання Автомобіля особистих коштів в сумі 59000 грн, а тому відсутні підстави для збільшення частки позивача в ринковій вартості автомобіля на вказану суму.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути Ѕ частку вартості Автомобіля в сумі 131400 грн. /262800 : 2/.

5.9. Таким чином, усього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 252081 грн 50 коп. /120681.50 + 131400/.

5.10. З урахуванням мотивів, викладених у пунктах 5.1-5.9 мотивувальної частини рішення, позов про поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню, а позов про визнання договору позики недійсним - задоволенню в повному обсязі.

6. Згідно з положеннями частини першої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача, а в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позову про поділ майна подружжя в розмірі 3654 грн, а при поданні позову про визнання договору недійсним - в розмірі 243 грн 60 коп. (т.1, а.с. 119, 166).

Оскільки позов про визнання договору позики недійсним судом задоволено, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 243 грн 60 коп. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у визнанні права власності на Майно, загальна оцінка якого за визначенням позивача складає 41050 грн, а також відмовлено в стягнення особистих коштів на придбання Автомобіля в сумі 59000 грн, а всього на суму 100050 грн /41050 + 59000/, що свідчить про задоволення її позову про поділ спільного майна подружжя лише на 71.6% / [252081.50 : (252081.50 + 100050) х 100] - з відповідача підлягає стягненню частина сплаченого за подання цього позову судового збору в розмірі 2616 грн 26 коп. /3654 х 0.716/.

Усього з відповідача слід стягнути у відшкодування судових витрат 2859 грн 86 коп.

7. Керуючись статтями 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

суд вирішив :

7.1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір позики від 29.06.2011 на суму 152 900 грн, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

7.2. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя вартість Ѕ частки цього майна в розмірі 252081 грн 50 коп. і 2859 грн 86 коп. у відшкодування понесених судових витрат, а всього 254941 грн 36 коп.

7.3. Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на грошові кошти в сумі 55260 грн 28 коп., що включені до Реєстру кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» як заборгованість перед ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

7.4. Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Строк оскарження рішення суду рахується з першого дня скасування в Україні режиму карантину, встановленого в зв`язку з оголошенням у світі пандемії захворювання на COVID-19.

Суддя В. О. Коверзнев