ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1649/19
Провадження № 22-ц/4820/912/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу 679/1649/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року (суддя Базарник Б.І., повне судове рішення складено 02 березня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись в листопаді 2019 року до суду із позовом ОСОБА_2 зазначала, що сторони є батьками сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю. Позивачка вказує, що ОСОБА_1 у додаткових витратах на дитину в добровільному порядку участі не приймає, тоді як син займається спортивним плаванням в басейні «АВАНГАРД», навчається брейк-дансу в СК «НОКАУТ», а також відвідує секцію боксу в СК «ЛОКОМОТИВ», у зв`язку з чим позивачка понесла додаткові витрати на дитину, що викликані розвитком її здібностей. Крім того, в серпні - вересні 2019 року ОСОБА_4 були надані стоматологічні послуги на загальну суму 2380 грн. Посилаючись на те, що батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину вартості понесених нею додаткових витрат на дитину у розмірі 2655 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2655 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства, зокрема положень ст. ст. 77-79 ЦПК України, ст. 185 СК України та ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, на думку апелянта, абонементи в басейн «Авангард» та рахунки на оплату в СК «НОКАУТ» за лютий, березень та квітень не є належними та допустимими доказами на підтвердження понесених позивачкою витрат на оплату за відвідування секцій басейну та боксу, тому суд першої інстанції помилково прийняв їх до уваги. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про стягнення із відповідача витрат на придбання учнівських квитків, адже вказані витрати квитків не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Апелянт вказує, що розглядаючи спір суд безпідставно не врахував сплачені додатково відповідачем 2000 грн. 08.05.2011 року та 2000 грн. разом із аліментами за грудень 2019 року, які позивачка витратила не за призначенням і яких би вистачило на оплату стоматологічних послуг та на подарунки дитині. Крім того, суд всупереч вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України поклав на нього обов`язок по відшкодуванню судового збору у справі, проте відповідач відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати. Зважаючи на викладене, апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи із ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в сумі 2655грн., що викликані особливими обставинам, суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності зазначених вимог і можливості відповідача їх сплатити.

Проте з таким висновком в повному обсязі колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, рішенням Нетішинського міського суду від 16.04.2019 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 29.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. І цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та перебуває на повному утриманні позивачки ОСОБА_2 (а.с. 9-14).

А тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини доказуванню не підлягають.

Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Участь у додаткових витратах на дитину є обов`язком, а не правом батька (матері), незалежно від сплати аліментів.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Наявність таких додаткових витрат, з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України, має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та доведеність позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених позивачем на лікування дитини (стоматологічні послуги) в сумі 1190 грн. (2380 грн. /2), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 21-25).

Також, на думку колегії суддів, вірним є висновок суду першої інстанції про доведеність понесених позивачем витрат на оплату спортивних занять дитини в плавальному басейні «Авангард» в сумі 1050 грн. та на оплату занять сина у спортивному клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в сумі 800 грн. В свою чергу, відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження саме не здійснення оплати ОСОБА_2 цих додаткових витрат.

А посилання в апеляційній скарзі на те, що абонементи на спортивне плавання у плавальному басейні « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та рахунки СК «НОКАУТ» не є належними доказами на підтвердження понесених позивачем витрат є такими, що не заслуговують на увагу, адже ОСОБА_1 не заперечується факт зайняття сином спортивним плаванням та у СК «НОКАУТ» і, хоча абонементи є не розрахунковими документами, разом з тим, суд вважає, що вони підтверджують факт понесення ОСОБА_2 витрат на їх придбання. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, рахунки СК «НОКАУТ» №168299 від 23.02.2019 року та №169945 від 23.03.2019 року були оплачені готівковим розрахунком (а.с.15-17).

А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність вимог позивача щодо стягнення із відповідача додаткових витрат, пов`язаних із розвитком здібностей дитини в сумі 925 грн. (1850грн. /2).

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що безпідставним є висновок суду про стягнення із ОСОБА_1 витрат позивача на оплату за зайняття ОСОБА_5 у СК «НОКАУТ» 23.04.2019 року та витрат на придбання учнівських квитків. Адже витрати на придбання учнівських квитків не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а витрати в розмірі 400 грн. від 23.04.2019 року в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦК України є недоведеними. А тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, скасувавши оскаржуване судове рішення в зазначених частинах.

І доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права саме при стягненні витрат на придбання учнівських квитків в сумі 330 грн. (660грн./2) та порушення судом норм процесуального права в частині стягнення з відповідача 200 грн. (400 грн./2) оплати за квітень 2019 року (заняття в СК «НОКАУТ») є обґрунтованими.

Разом з тим, аргументи апеляційної скарги про не врахування судом сплачених відповідачем додатково 2000 грн. 08.05.2011 року та 2000 грн. разом із аліментами за грудень 2019 року є голослівними, адже ці доводи заперечень ОСОБА_1 на позов були предметом розгляду суду першої інстанції і апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції.

Також, не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині стягнення із апелянта судових витрат, як такі, що не ґрунтуються на матеріальному законі.

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (1 категорія) і має статус особи з інвалідністю (а.с. 39).

Положеннями п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, зокрема, звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є відповідачем у цій справі, а пільги щодо сплати судового збору, передбачені вищезазначеною нормою закону виключно для позивачів, на нього не поширюються.

А тому суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року в частині стягнення додаткових витрат на придбання учнівських квитків в сумі 330 грн. і оплати заняття ОСОБА_4 в СК «НОКАУТ» за квітень 2019 року в сумі 200грн. скасувати і ухвалити нове судове рішення в цих частинах.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 додаткових витрат на придбання учнівських квитків в сумі 330 грн. і оплати заняття ОСОБА_4 в СК «НОКАУТ» за квітень 2019 року в сумі 200грн. відмовити.

В решті рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай