Справа №521/4638/19
Провадження № 2-з/521/100/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйок І.А., розглянувши заяву відповідача - ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання правочину частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала вищевказана цивільна справа. 11.09.2019 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання правочину частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця та визнання права власності було повністю задоволено, та визнано договір дарування 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від 21 липня 2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Шевиріною А.О. удаваним правочином, , що замість договору дарування укладено договір купівлі-продажу; визнано частково недійсним договір купівлі-продажу 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в частині покупця; визнати покупцем 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , з моменту укладення. визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та складаються в цілому з одного кам`яного жилого будинку під літ. «А», житловою площею 35,3 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б, В» - літні кухні, «Г» - вбиральні, «Е» - гаражу, «Ж» сараю, № 1-12- огорожі, І, II, IV - мостіння, III- колодязь, розташованих на земельній ділянці площею 850 кв.м.

29.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення.

29.04.2019 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив: накласти арешт та заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь- які реєстраційні дії щодо житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 76,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , до ухвалення остаточного судового рішення по даному спору.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову та відсутність заборони стосовно відчуження майна, яке зареєстроване на даний час за позивачем ОСОБА_2 , дає йому всі можливості для відчуження його на користь третіх осіб - добросовісних набувачів, у будь-який час.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 п. 1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Проаналізувавши вищенаведені статті Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що застосування судом засобів забезпечення позову спрямоване насамперед на реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову та захист права позивача, а тому право на забезпечення своїх позовних вимог має лише позивач.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог; або це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Враховуючи все вищевикладене, суд зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не може просити у суду забезпечення позовних вимог, оскільки він ніяких позовних вимог до суду не заявляв.

Згідно ч. ч. 1, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, СУД -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви відповідача - ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання правочину частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця та визнання права власності, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.А. Бобуйок