УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 752/13877/15-ц

провадження № 61-9393 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року в частині накладення штрафу в порядку процесуального примусу в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором № 014/9408/85/53077 від 07 березня 2007 року в сумі 139 139,58 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 3 051 330,99 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2016 року указану справу за апеляційною скаргою призначено до судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року залишено без змін.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про роз'яснення ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2016 року про призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року в зазначенні норми Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року заяву задоволено та виправлено описку.

У січні 2020 року ОСОБА_1 повторно подав заяву про виправлення тієї ж описки в ухвалі Київського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 повернуто та стягнуто з нього 4204 грн штрафу в дохід держави.

Апеляційний суд виходив із того, що повторно подана ОСОБА_1 заява про виправлення описки, яка вже була предметом розгляду апеляційним судом, за відсутності інших підстав або нових обставин спрямована на безпідставне затягування чи перешкоджання виконанню судового рішення, що є зловживанням процесуальним правом, в зв`язку з чим наявні підстави для повернення заяви та застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

17 березня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду скаргу на ухвалу апеляційного суду в частині накладення штрафу в порядку процесуального примусу та просив скасувати її як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу апеляційного суду про накладення штрафу в порядку процесуального примусу.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, що спрямовано на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вжити заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі статтею 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 144 ЦПК України одним із таких заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Апеляційний суд установивши, що повторно подана 13 січня 2020 року заява ОСОБА_1 про виправлення описки ідентична за змістом заяві про виправлення описки, яка була виправлена судом 05 грудня 2019 року та копію якої ОСОБА_1 отримав 11 грудня 2019 року, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України є підставою для визнання дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення заяви та накладення штрафу в порядку процесуального примусу.

Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду та зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук