ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1037/20 Справа № 191/1477/18 Головуючий у першій інстанції: Кухар Д. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства "Банк Форвард" на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Форвард" (Публічного акціонерного товариства "Банк Форвард") про стягнення суми,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він 15 лютого 2013 року звернувся до ПАТ «Банк Руский Стандарт» із заявою, яка містить в собі пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. На підставі цієї заяви банк прийняв його пропозицію (оферту) і, нібито, уклав з ним кредитний договір №104174142, якого він (позивач) навіть не бачив. 15 лютого 2013 року на його рахунок № НОМЕР_1 були перераховані грошові кошти у розмірі 14900,00 грн. Від когось він отримав «Графік платежів» без будь-якого підпису та печатки та копію заяви без дати складання. Позивачу не зрозуміло до кого саме він звернувся із заявою - до ПАТ «Банк Руский Стандарт» чи до ПАТ «Форвард Банк», оскільки по логотипі на заяві - це ПАТ «Банк Руский Стандарт». Але, із ЄДРПОУ вбачається, що ця юридична особа була припинена 06 серпня 2008 року, тобто, станом на 15 лютого 2013 року ця колишня юридична особа не мала цивільної правоздатності і не могла вступати в будь-які правовідносини з іншими особами. На підставі цих "клаптиків паперу" він отримав грошові кошти у розмірі 14900,00 грн., а сплатив комусь 48450,00 грн., тобто хтось безпідставно набув його грошові кошти у розмірі 33550,00 грн. (48450,00 грн. - 14900,00 грн.). 04 січня 2018 року позивач звернувся до відповідача (як правонаступника ліквідованого ПАТ «Банк Руский Стандарт») із заявою щодо позасудового врегулювання спору. Однак, отримав відповідь від 30 січня 2018 року, що відповідач не заперечує проти того, що він є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт» і що станом на 30 січня 2017 року заборгованість за договором відсутня. Позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний повернути йому безпідставно набуте майно в розмірі 107270,89 грн. З часу припинення ТОВ «Банк Руский Стандарт», тобто з 06 серпня 2008 року, до дня створення ПАТ «Банк Форвард», тобто до 08 жовтня 2014 року, ці шість років не існувало ані ТОВ «Банк Руский Стандарт», ані ПАТ «Банк Форвард». Незважаючи на те, що 15 лютого 2013 року юридичну особу ТОВ «Банк Руский Стандарт» вже п`ять років як припинено, з позивачем був укладений кредитний договір від імені цієї юридичної особи. З жодним учасником цивільних відносин позивач не укладав кредитного договору №104174142 від 15 лютого 2013 року. Але за цим неукладеним договором він отримав грошові кошти у розмірі 14900,00 грн., а відповідачу передав 48450,00 грн., а з урахуванням взаємозаліку відповідач безпідставно набув грошові кошти у розмірі 33550,00 грн. Тому позивач, з посиланням на ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, просив стягнути на його користь з відповідача грошові кошти у сумі 107270,89 грн., з яких сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції - 62436,55 грн., проценти за користування чужими грошима - 39634,09 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 5200,25 грн., що були безпідставно набуті ПАТ «Банк Форвард» і зберігалися до 15 квітня 2018 року.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 33550,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Банк Форвард», посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 15 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк Руский Стандарт» (ідентифікаційний код юридичної особи 34186061) із заявою щодо оформлення кредиту №104174142, за умовами якої позивач отримав кредит на суму 14900,00 грн. строком з 15.02.2013 року по 15.02.2016 року зі сплатою за користування кредитом 0,01% річних, сукупною вартістю кредиту 64,67% та комісійною винагородою за РО щомісячно в сумі 520,01 грн. (а.с. 11-12).

Позивачу також було надано Графік платежів, що є додатком до зазначеного вище кредитного договору №104174142 від 15.02.2013 року, яким визначеного щомісячне погашення кредиту, реальну процентну ставку та абсолютне подорожчання кредиту (а.с. 13).

Також позивачем представлено копію довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту (а.с. 14).

Згідно виписки особистого рахунку № НОМЕР_1 за період з 15.02.2013 року по 19.06.2015 року вбачається, що 15 лютого 2013 року на вказаний рахунок було зараховано суму в розмірі 14900,00 грн., що також визнається позивачем, згідно змісту його позовної заяви (а.с. 16-19).

Зі змісту вказаної вище виписки вбачається, що позивач за період з 15.02.2013 року по 19.06.2015 року за договором №104174142 від 15.02.2013 року вносив кошти на погашення кредиту на загальну суму 42640,00 грн. (16-19).

Також встановлено, що листом ПАТ «Банк Форвард» від 30.01.2015 року №14/1-08-467 позивачу повідомлено, зокрема, що ПАТ «Банк Форвард» є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт»; станом на 30 січня 2017 року заборгованість за кредитним договором №104174142 відсутня, договір та рахунок закриті (а.с 23).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Банк Руский Стандарт" (ідентифікаційний код юридичної особи 34186061) припинено 06.08.2008 року; правонаступником зазначеною юридичної особи є АТ «Банк Форвард» ().

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи 34186061 значиться АТ «Банк Форвард», який є правонаступником ТОВ "Банк Руский Стандарт" (а.с. 179-181).

Відповідно до п. 1.2 статуту АТ «Банк Форвард» (нова редакція) (ідентифікаційний код юридичної особи 34186061), затвердженого рішенням єдиного акціонера №4 від 03.09.2018 року, погодженого Національним банком України 18.09.2018 року, банк на підставі рішення єдиного акціонера ПАТ «Банк Форвард» №3 від 24 липня 2018 року про зміну найменування ПАТ «Банк Форвард» змінив найменування на акціонерне товариство «Банк Форвард». АТ «Банк Форвард»є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Форвард»,яке у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» на підставі Рішення єдиного акціонера №3 від 19 серпня 2014 року про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард». Публічне акціонерне товариство «Банк Руский Стандарт» у свою чергу було правонаступником всіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 20 листопада 2009 року (Протокол № 5) про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт» на Публічне акціонерне товариство «Банк Руский Стандарт» (а.с. 84-87).

Відкрите акціонерне товариство «Банк Руский Стандарт» було створене внаслідок перетворення Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк Руский Стандарт» на підставі рішення Загальних зборів учасників ТОВ «Банк Руский Стандарт» від 17 жовтня 2007 року (Протокол № 20) та рішення Установчих зборів засновників Банку від 04 червня 2008 року (Протокол № 1), внаслідок чого Відкрите акціонерне товариство «Банк Руский Стандарт» стало правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк Руский Стандарт» (а.с. 84-87).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Банк Руский Стандарт», в свою чергу, було правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-банк», створеного у відповідності до рішення Установчих зборів учасників від 29 серпня 2005 року (Протокол № 1), на підставі рішення Загальних зборів учасників від 12 грудня 2006 року (протокол №12) про зміну найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Банк Руский Стандарт» (а.с. 84-87).

Звернувшись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені ним, в рахунок погашення боргу за кредитним договором, як безпідставно набуті на підставі статті 1212 ЦК України та з урахуванням положень статті 1214 ЦК України зі стягненням з банку процентів, а також 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 вказаної вище статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що з 15.02.2013 року по 19.06.2015 року ОСОБА_1 добровільно сплатив на користь АТ «Банк Форвард» грошову суму 42640,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №104174142 від 15.02.2013 року, тобто вказані кошти банк отримав на підставі договірних зобов`язань, - колегія приходить до висновку про необґрунтованість посилань позивача, що оспорювана сума отримана відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що даний позов пред`явлено позивачем саме про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, проте між сторонами виникли інші (договірні) правовідносини, які урегульовуються іншими нормами законодавства; розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за договором на підставі статті 1212 ЦК України, а також процентів, інфляційних витрат та 3% річних.

Колегія звертає увагу, що позивач визнає факт перерахування на його рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 14900,00 грн., згідно змісту позовної заяви.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, надавши оцінку договірним відносинам, що склались між сторонами, які не є предметом заявленого позову (згідно змісту позовної заяви), тому оскаржуване заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору в загальному розмірі 1609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн. 05 коп. (а.с. 144, 163).

Позивач не позбавлений можливості звернення до суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом, з інших підстав.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Форвард" - задовольнити.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Банк Форвард" (Публічного акціонерного товариства "Банк Форвард") про стягнення суми - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Банк Форвард" () судові витрати в розмірі 1609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн.05 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді