РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2020 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Марків Ю.С.

при секретарі Волков Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з останнього на користь позивача коштів у сумі 101 310 грн. 59 коп. та судових витрат у розмірі 1 921 грн. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи та 22.06.2012 року такому надано статус безробітного відповідно до власноруч підписаної заяви. За час перебування на обліку позивач отримував матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 22.06.2012 року по 18.03.2013 року в сумі 17 936,08 грн.

23.11.2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи та 23.11.2017 року йому надано статус безробітного. Відповідно до заяви від 23.11.2017 року останній зазначив, що не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності.

Під час чергового відвідування центру зайнятості 08.11.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення (акт розслідування страхових випадків № 42 від 27.12.2018 року) з`ясовано, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.05.2020 року та під час реєстрації 22.06.2012 року та повторної реєстрації 23.11.2017 року набуття статусу безробітного не повідомив центру зайнятості, що зареєстрований як фізична особа-підприємець.

07.12.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 2 096002 про включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (дата реєстрації 27.05.2002 року, оскільки державна реєстрація ФОП ОСОБА_1 була проведена до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Реєстрація підприємницької діяльності приптнена ФОП ОСОБА_1 лише 03.01.2019 року. Зважаючи на вищевикладене, представник позивача просить позовні вимоги задоволити.

Відповідач скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого заперечує позовні вимоги в повному обсязі. Пояснює, що його зареєстровано фізичною особою-підприємцем 27.05.2002 року, однак підприємницької діяльності останній ніколи не здійснював, жодного доходу не отримував від такої дохід, рахунки в банках не відкривав, не подавав податкової звітності. Тому, постановою Господарського суду Львівської області від 27.06.2006 року у справі № 5/1033-26/182 було припинено підриємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , котра вступила в законну силу. Станом на час звернення до центру зайнятості 22.06.2012 року та 23.11.2017 року ніде не працював, не мав жодного заробітку чи інших доходів, не мав джерел для існування і потребував допомоги держави. При зверненні до центру зайнятості не звернув уваги, що реєструвався як ФОП, оскільки фактично ніколи такої діяльності не здійснював і доходу від неї не отримував, тому жодного умисного невиконання обов`язків не допускав, як це передбачено ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Окрім того, просить суд застосувати сплив строку позовної давності, адже позивач росить стягнути виплачені кошти за 2012 - 2013 роки.

Львівським міським центром зайнятості подано відповідь на відзив, відповідно до якого представник зазначає, що інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осбі-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 відображена лише 07.12.2018 року, що унеможливило Львівському МЦЗ з`ясувати про даний факт в період з 22.06.2012 року по 18.03.2013 року та з 23.11.2017 року по 09.12.2018 року, відтак строк позовної давності слід відраховувати саме з 07.12.2018 року. Разом із тим, відповідач, у відповідності до постанови Господарського суду Львівської області від 27.06.2006 року зобов`язаний здійснити заходи щодо припинення своєї підприємницької діяльності, однак таких не виконав.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2019 року, проведеного на підставі рішення зборів суддів № 3 від 13.05.2019 року та розпорядження керівника апарату суду № 55/Р від 14.05.2019 року, вказану справу передано для розгляду судді Марків Ю.С.

В судовому засіданні 01.08.2019 представник позивача позов підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні позовній заяві.

Відповідач та його представник позов заперечили з підстав наведених у відзиві на позов.

В судове засідання 27.04.2020 року сторони не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог.

Встановлено, що заявою від 22.06.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського центру зайнятості про надання статусу безробітного. Відповідно до повідомлення щодо незайняття шукачем роботи окремими видами трудової діяльності останній зазначив, що на момент звернення не займається жодним із видів діяльності, визначені ч.3 ст. 1 ЗУ «Про зайнятість населення»

Згідно Витягу із наказів про прийняття рішень по особі ОСОБА_1 ПК № НОМЕР_1 , 22.06.2012 року такому надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, 19.03.2013 року виплати припинені та знято відповідача з обліку.

29.11.2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Львівського міського центру зайнятості про надання статусу безробітного. Витягом із наказів про прийняття рішень по особі ОСОБА_1 ПК № НОМЕР_2 встановлено, що 29.11.2017 року останньому надано статус безробітного, 30.11.2017 року призначено допомогу по безробіттю, 27.12.2018 року припинено виплати по безробіттю та реєстрацію безробітного.

Згідно розрахунку позовних вимог, сума виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття безробітному ОСОБА_1 складає: з 22.06.2012 року по 18.03.2013 року та з 30.11.2017 року по 09.12.2018 року - 101 310 грн. 59 коп.

Актом № 42 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 27.12.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відтак незаконно отримана сума допомоги по безробіттю з 22.06.2012 року по 18.03.2013 року та з 30.11.2017 року підлягає поверненню.

Львівський міський центр зайнятості звертався до ОСОБА_1 про відшкодування коштів у сумі 101 169 грн. 40 коп. (повідомлення № 10/4641 від 28.12.2018 року) однак відповіді від останнього в матеріалах справи відсутні.

Відповідач до відзиву на позовну заяву долучив постанову Господарського суду Львівської області від 27.06.2006 року, відповідно до якої підприємницьку діяльність ОСОБА_1 припинено. Також, останнім долучено копію трудової книги. З відомостей про суми виплачених доходів від 25.01.2019 року № 892/13-05-18-01 вбачається, що ОСОБА_1 з 22.06.2012 року по 18.03.2013 року та з 30.11.2017 року по 09.12.2018 року доходу від підприємницької діяльності не отримував.

Відповідно до наданих письмових пояснень відповідача останній зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не був внесений до Єдиного державного реєстру, оскільки такої діяльності не здійснював, тому заява про виключення не подавалась. Жодних доказів умисного невиконання обов`язків позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про зайнятість населення (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року №219 Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не зареєстрований як фізична особа - підприємець та не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", і не отримує пенсію на пільгових умовах.

Частиною третьою статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 р. N 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку.

Проте, позивач не вказує і в матеріалах справи відсутні докази того, що допомога по безробіттю була виплачена відповідачу внаслідок умисного невиконання ним своїх обовязків та зловживання ними.

Крім цього, позивачем не доведено і судом не встановлено належність відповідача до категорії зайнятих осіб, отримання ним будь-яких доходів станом на момент надання йому статусу безробітного та виплати відповідної допомоги.

Так, на момент звернення із заявою до Львівського МЦЗ діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця була припинена згідно судового рішення, однак відомості про це не були своєчасно внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи-підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу-підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством на ОСОБА_1 не було покладено обов`язок вжиття будь-яких заходів щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення за судовим рішенням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Звертаючись у 2012 та 2017 роках до Львівського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного ОСОБА_1 вважав, що його підприємницька діяльність припинена на підставі постанови Господарського суду Львівської області від 27.06.2006 року.

Доказів отримання відповідачем доходів позивач не надав.

Позивачем не доведено наявність у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у червні 2012 року та листопаді 207 року до Львівського МЦЗ заяви про надання статусу безробітного, а також не доведено належність відповідача до категорії зайнятих осіб, отримання ним доходів станом на момент надання йому статусу безробітного та виплати відповідної державної допомоги.

Сам факт несвоєчасного, не з вини відповідача внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про судове рішення, яке було ухвалене ще у 2006 році щодо припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , не свідчить про наявність у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей для надання йому статусу безробітного, а також не є доказом належності відповідача до категорії зайнятих осіб у період з 22.06.2012 року по 18.03.2013 року та з 30.11.2017 року по 09.12.2018 року.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України Про зайнятість населення зайнятість не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Згідно ч.1 ст. 4 цього Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

При цьому призначення допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи-підприємця, а реальне зайняття підприємницької діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить переконання про відмову у задоволення позовних вимог.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності слід зазначити наступне.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцять днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складення повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Марків Ю.С.