ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1400/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2020 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Литвин Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Крім них у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .. Відповідач з серпня 2015 року у зазначеній квартирі не проживає, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несе, власних речей не зберігає, будь-якої кореспонденції не отримує, місця перебування останнього не відомо, у зв`язку з чим позивачі звернулись до суду з вимогою про визнання відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням.

Позивачі у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засіданні не з`явився,про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим місцем проживання(перебування), із заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення відповідно ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 у рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 від 25.04.1993, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (а.с. 10).

ОСОБА_2 на праві власності належить 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВТР №775709 від 06.05.2014, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. (а.с. 11).

Відповідно до довідки ЖЕД-208 КП "КК з ОЖФ Дарницького району м. Києва" № 3701 від 07.09.2016 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано склад сім`ї із 6 чоловік, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3. , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4. , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 (а.с. 13).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/12618/17 від 13.09.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. розірвано (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи

обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частина 2 ст. 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не є співвласником або власником спірної квартири, з серпня 2015 року не проживає в даній квартирі без поважних причин, не сплачує витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та інших витрат по утриманню житлового приміщення, не цікавиться нею, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши вказаний позов.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 280-289, 353, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 383, 391, 405, ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :