Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/215/2020

Справа № 229/6301/19

07 квітня 2020 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.,

за участю секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Цокало Т.М .

Дружківський міський суд Донецької області в особі судді Лебеженко В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, надання дозволу на зняття її з реєстрації місця проживання, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди законного представника,

третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районні в м.Полтаві ради; Управління адміністративних послуг Полтавської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, надання дозволу на зняття її з реєстрації місця проживання, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди законного представника.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 28.01.2011 року по 23.11.2016 рік. Від даного шлюбу мають сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.11.2016 року рішенням Київського районного суду м.Полтави по справі №552/6241/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - шлюб було розірвано.

23.11.2016 року рішенням Київського районного суду м.Полтави по справі №552/6241/16-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.11.2016 року і досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення суду.

Малолітня дитина з моменту розлучення матері та батька, проживала разом з матір`ю: ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, яка належить матері позивача.

У позивача періодично існують перешкоди в отриманні дозволу для тимчасового виїзду малолітної дитини за кордон в супроводі матері від відповідача.

Перешкоди полягають у тім, що позивачу не було відомо де на даний час перебуває відповідач взагалі, оскільки останній не телефонує та не пише позивачу більш ніж 3 роки.

З наміром оздоровити дитину за кордоном, позивач отримала 11.06.2019 року рішення Київської районної в м.Полтаві ради №149 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України».

Це рішення прийняте у зв`язку із тим, що у позивача відсутнє рішення суду про визначення місця проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідач жодного разу не відвідував ні дошкільний заклад, в якому виховувався син, ні шкільний заклад, ані спортивну школу, не цікавився здоров`ям дитини, її досягненнями, не приходив на свята, не телефонував до школи чи додому.

ОСОБА_3 взагалі не приймає участі у вихованні дитини, морально не підтримує сина. Він практично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме не піклується про духовний розвиток дитини.

Згідно характеристики, наданою класним керівником ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є вихованцем 2-Г класу комунального закладу «Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №38» Полтавської міської ради, який навчається в ній з першого класу. Хлопчик вихований товариський. Вихованням дитини займається мати. Хлопчик має все необхідне для повноцінного життя та навчання. ОСОБА_1 відповідально ставиться до виховання сина. Цікавиться шкільним життям, навчанням та поведінкою своєї дитини. Батько дитини із сім`єю не проживає і вихованням дитини не займається.

Відповідач не піклується про фізичний розвиток дитини, про що свідчить інформація про те, що дитина ОСОБА_4 знаходиться під наглядом в КП «ЦПМСД № 1 Полтавської міської ради» АЗПСМ №10. На огляд до лікаря-педіатра дитина з`являється з матір`ю. Батько дитини ОСОБА_3 до лікаря-педіатра не з`являвся, здоров`ям дитини не цікавився.

При цьому, позивач сама виховує дитину. Відповідально ставиться до здоров`я сина. Позивач має самостійний постійний дохід, про що свідчить копія витягу з ЄДРПОУ від 21.08.2019 року, про те, що позивач зареєстрована як ФОП, має своє власне житло.

10.10.2018 року позивач придбала у свою власність нерухоме майно, а саме квартиру, яка складається з двох кімнат, загальною площею квартири - 79,7 кв.м., житловою площею - 42,0 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З 11.10.2018 року позивач разом із малолітньою дитиною змінила своє попереднє фактичне місце проживання, яке зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 на інше, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якій на теперішній час позивач фактично проживає разом із малолітньою дитиною.

Придбання квартири позивачем було зумовлено тим, що вона мала намір усунуту перешкоди власнику нерухомого майна у здійсненні ним права власності, яке полягає в його володінні, користуванні та розпорядженні, оскільки позивачка разом із малолітньою дитиною, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою зміні реєстрації місця проживання позивача та її малолітньої дитини ОСОБА_1 звернулась до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання її та її малолітнього сина. Однак, по всім заява позивач отримала відмову, оскільки була відсутня заява про згоду другого законного представника малолітньої дитини, а саме батька.

Отже, існує необхідність надати дозвіл позивачу на зняття її з реєстрації місця проживання, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди другого законного представника, що надасть у майбутньому можливість вільно реалізувати позивачу та її малолітньому сину право на свободу пересування та вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист дитини.

В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав заяву слухати позов без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтави ради, про місце, дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник третьої особи Управління адміністративних послуг Полтавської міської ради, про місце, дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши усі докази зібрані у справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права, дійшов до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з визначенням місця проживання дитини; надання дозволу на зняття дитини з державної реєстрації місця проживання та на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю без згоди другого законного представника.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.05.2012 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 , актовий запис №450 (а.с.20).

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23.11.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.01.2011 року у Октябрському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №18, розірвано (а.с.21).

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23.11.2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, встановлено, що малолітня дитина: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Довідкою №5430 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_1 (позивач) та її малолітня дитина ОСОБА_4 (а.с.24).

Таким чином, судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 зареєстрована разом із матір`ю з 07.03.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується вищезазначеними довідками (а.с.23-24).

Згідно висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.30).

Згідно характеристики учня 2-Г класу Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №38» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : дитина проживає разом з матір`ю. Вихованням дитини повністю займається мати. Вона ставиться відповідально до виховання дитини, цікавиться шкільним життям, навчанням та поведінкою своєї дитини. Регулярно відвідує школу, спілкується із класним керівником. Батько із сім`єю не проживає і вихованням дитини не займається (а.с.32).

Із відповіді КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Полтавської міської ради», вбачається, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 знаходиться під наглядом в КП «ЦПМСД №1 Полтавської міської ради» АЗПСМ №10, декларація підписана з лікарем-педіатром ОСОБА_6 . Хлопчик знаходиться у групі динамічного нагляду у лікаря-офтальмолога з діагнозом: Міопічний астигматизм обох очей. На огляд до лікаря-педіатра дитина з`являється з матір`ю. Батько дитини ОСОБА_3 до лікаря-педіатра ОСОБА_6 не з`являвся, здоров`ям дитини не цікавився (а.с.33).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: позивач ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності: 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47,91 Розбрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 56.10 - Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а.с.34).

Згідно висновку органу опіку та піклування виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, встановлено, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1ст.161 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за №789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку, проти чого не заперечує відповідач.

Поряд з цим, щодо вирішення позовних вимог в частині надання дозволу на зняття дитини з державної реєстрації місця проживання та надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди другого законного представника, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який в подальшому був розірваний рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23.11.2016 року (а.с.21).

Від шлюбу у сторін народилась дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, встановлено, що малолітня дитина: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Довідкою №5430 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_1 (позивач) та її малолітня дитина ОСОБА_4 (а.с.24).

У зв`язку з тим, що вказана квартира на праві приватної власності позивачу не належить, а належить її матері, виникла необхідність змінити місце мешкання сина.

Згідно копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 10.10.2018 р приватним нотаріусом Потлавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 (а.с.25-28).

Відповідно до довідки виданої директором «Полтавакомунсервіс», ОСОБА_1 фактично мешкає разом із малолітню дитиною за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29).

ОСОБА_1 звернулась до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання та реєстрацію місця проживання її та її малолітнього сина. Однак, по всім заявам позивач отримала відмову, оскільки була відсутня заява про згоду другого законного представника малолітньої дитини, а саме батька (а.с.35-38).

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Частиною 1 ст.242 ЦК України передбачено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно частини 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За вимогами ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016р №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016р №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989р із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, а також враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що необхідно надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини без згоди батька та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, без згоди батька.

В частині вирішення спору про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги, слід зазначити наступне.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також, розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018р. у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

За матеріалами справи встановлено, що між адвокатом Цокало Т.М. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір № 91/09-08-2019 про надання правової допомоги, розрахунок послуг складає 7000,00 грн., що підтверджується додатковою угодою до договору №91/09-08-2019, квитанцією №91 від 09.08.2019 року, тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 7000,00 грн.

Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем ОСОБА_3 визнано позов до початку розгляду справи по суті, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, то суд стягує з відповідача на користь позивача 768,40 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Крім того, 768,40 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 10-12, 80, 141-142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.161 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, надання дозволу на зняття її з реєстрації місця проживання, надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди законного представника - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 та на реєстрацію його місця проживання на житлову площу за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , із державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позову в загальній сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., тобто в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридцяти днів після оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті 07 квітня 2020 року.

Повний текст рішення суду складено 17 квітня 2020 року.

Суддя: В.О.Лебеженко