Постанова

Іменем України

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 734/2915/15-ц

провадження № 61-12573св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року в складі судді Бараненко С. М. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року в складі колегії суддів Губар В. С., Бечка Є. М., Євстафіїва О. К.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - договір кредиту), згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 28 382 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік з кінцевим терміном повернення 23 травня 2014 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за даним кредитним договором ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» 23 травня 2007 року уклали договір поруки № 116135, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 23 травня 2007 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на 29 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 753 273,77 грн, яка складається із заборгованості по кредиту - 380 113,3 грн, заборгованість по відсоткам - 373 160,47 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь. Одночасно позивачем заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, оскільки відступлення вимог відбулося 08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта-Банк». Однак на час відступлення ПАТ «УкрСиббанк» вимог за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» вже існувала заборгованість відповідачів за кредитним договором, а заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивач набув права вимоги за спірним кредитним договором 08 грудня 2011 року, і з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності, а до суду позивач звернувся 03 травня 2015, тобто з пропуском строку. Позивачем не надано належних і допустимих документальних доказів, які б безсумнівно і достовірно підтвердили наявність дійсно непереборних обставин, які б унеможливлювали звернення банку до суду в межах строку позовної давності.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

25 червні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій було проігноровано норми статті 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої встановлено, що за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суди не взяли до уваги, що звертаючись до суду з позовом у серпні 2015 року, позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії договору для повного виконання обов`язків з повернення кредиту в повному обсязі, сторонами встановлено до 23 травня 2016 року.

Судами проігноровано висновки Верховного суду в аналогічних правовідносинах, в яких визначено, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушенням боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченими платежом.

Висновки судів про те, що днем перебігу строку позовної давності є день вчинення правочину, тобто 08 грудня 2011 рік є неправильними, оскільки не може бути пропущений строк позовної давності до вимог строк, яких ще не настав.

Доводи інших учасників справи

08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали даної справи з Козелецького районного суду Чернігівської області.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам матеріального права рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Верховний Суд приймає аргументи, наведені у касаційній скарзі з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 23 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 28 382 доларів США зі сплатою 12% річних за користування кредитом на строк до 23 травня 2014 року.

23 травня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_2 договір поруки № 116135, за умовами якого, ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за невиконання позичальником існуючих зобов`язань за кредитним договором № 0 від 23 травня 2007 року, і таких, що можуть виникнути у майбутньому.

30 березня 2009 року між сторонами кредитного договору було укладена додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації, зокрема, змінено кінцевий термін повернення кредиту у повному обсязі на 23 травня 2016 року. Аналогічну додаткову угоду № 1 до договору поруки № 116135 було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 30 березня 2009 року.

08 листопада 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого покупець «ПАТ «Дельта Банк» отримав від продавця ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного з ОСОБА_1 .

Внаслідок укладення з ПАТ «УкрСиббанк» договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року відбулася заміна кредитора, зокрема, ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора за договором № 0 від 23 травня 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_1

05 травня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 подана заява про застосування позовної давності щодо заявленого ПАТ «Дельта Банк» позову про стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 234-235).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 рокуу справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, суд першої інстанції виходив з того, що на час відступлення ПАТ «УкрСиббанк» вимог за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» - 08 грудня 2011 року вже існувала заборгованість відповідачів за кредитним договором, а заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Однак судом першої інстанції не зазначено коли саме почався перебіг строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін, на зазначене уваги не звернув, крім того зазначив, що перебіг строку позовної давності розпочався з дати укладення позивачем договору купівлі-продажу права вимоги за спірним кредитним договором - 08 грудня 2011 року, а до суду позивач звернувся 03 травня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Верховний Суд не погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Як встановлено судами, строк дії кредитного договору сторонами встановлено до 23 травня 2016 року. За умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 23 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Судами не встановлено, коли позичальником порушено термін внесення чергового платежу, чи звертався позивач до відповідача з досудовою вимогою про дострокове погашення боргу за кредитним договором, а також не стягнено суми заборгованості, щодо щомісячних платежів, строк яких ще не пропущено.

З огляду на зазначене Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи заявника про необґрунтованість відмови судами першої та апеляційної інстанцій в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки судами помилково без дослідження всіх обставин справи було зроблено висновок, що строк позовної давності почав спливати з моменту укладення ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, а саме - 08 листопада 2011 року. Судами не враховано, що строк дії кредитного договору сторонами встановлено до 23 травня 2016 року, та відповідач повинен повертати борг щомісячно впродовж строку кредитування.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини, положення закону, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд також зауважує, що під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно взяти до уваги правові позиції, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), а також потрібно встановити, коли позичальником порушено термін внесення чергового платежу, чи звертався позивач до відповідача з досудовою вимогою про дострокове погашення боргу за кредитним договором, якщо не звертався, то звернути увагу на те, що договір діяв до 23 травня 2016 року, а відповідно і перебіг строку позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки судами порушено вищенаведені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені цими судами рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованим, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 травня 2019 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Сімоненко
Судді: Є. В. Петров А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв С. П. Штелик