Справа № 265/9112/19
Провадження № 2/265/622/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2020 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Гноєвого С.С.,
за участю секретаря Лапоног Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Лівобережний районний відділ реєстрації проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, -
26 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участю третьої особи: Лівобережного районного відділу реєстрації проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 вересня 2014 року. Відповідачем у справі є його мати ОСОБА_2 , яка протягом останніх восьми років постійно проживає у Російській Федерації. Відповідно у спірній квартирі відповідач не проживає, участі в оплаті комунальних платежів та утриманні житла не приймає, проте залишається зареєстрованою у належній йому квартирі. Нещодавно він отримав від матері нотаріально посвідчені документи, а саме заяву про зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , а також довіреність на його ім`я бути її представником у сіх компетентних органах стосовно питання зняття її з реєстраційного обліку. Проте при зверненні з даними документами до Лівобережного районного відділу реєстрації проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, йому було роз`яснено, що зняти з реєстраційного обліку особу можливо лише на підставі рішення суду, у зв`язку з чим він вимушений був звертатись до суду з даним позовом.
Просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада», тому суд за наявності згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи - Лівобережного районного відділу реєстрації проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 04 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Е.А. Тулаіновим, зареєстрованого в реєстрі за № 2352.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.
Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.
В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Згідно інформації, наданої Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 24 грудня 2019 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що вони є сусідами позивача ОСОБА_1 , також проживають у будинку АДРЕСА_3 , спілкуються з позивачем. Раніше разом з ОСОБА_1 проживала його мати, ОСОБА_2 , проте приблизно з 2011 року вона в даній квартирі не проживає, оскільки виїхала до Російської Федерації.
Зокрема, в матеріалах справи наявні заява ОСОБА_2 про зняття її з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , а також довіреність на ім`я ОСОБА_1 бути її представником в усіх компетентних органах стосовно питання зняття її з реєстраційного обліку, нотаріально посвідчені в Російській Федерації, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не заперечує проти зняття її з реєстрації за адресою спірної квартири.
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік.
Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов про визнання відповідача такою, що втратила право користування даною квартирою.
Зокрема, у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 не зазначено вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 сплаченого ним при подачі позову до суду судового збору, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 81, 133, 141, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Лівобережний районний відділ реєстрації проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29 квітня 2020 року.

Суддя С.С. Гноєвой