ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/439/19 Номер провадження 22-ц/814/1235/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2020 року, ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено - 29 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про переведення прав та обов`язків покупця,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила суд перевести на неї права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 58/100 частки житлового домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , укладеного 06.02.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Мушинським О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за номером 304, визнати за нею право власності на 58/100 частки житлового домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , витребувати 58/100 частки житлового домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , з володіння ОСОБА_2 як добросовісного набувача.

Позовна заява мотивована тим, що вона як співвласник спірного домоволодіння мала переважне право перед іншими особами на купівлю частки відповідача у відповідно до вимог ст. 362 ЦК України. Всупереч цьому, ОСОБА_3 продав свою частку спільного майна ОСОБА_2 , чим порушив її право. Враховуючи викладене, позивач вважає, що вона має бути визнана покупцем за вказаним договором.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про переведення на ОСОБА_1 прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу 58/100 частки житлового домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , укладеного 06.02.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Мушинським Олександром Юрійовичем, зареєстрованого в реєстрі за номером 304, визнання за ОСОБА_1 права власності на 58/100 частки житлового домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , витребування 58/100 частки житлового домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , з володіння ОСОБА_2 як добросовісного набувача - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстави у даному позові для застосування ст. 362 ЦК України відсутні, оскільки після вирішення судом спору про виділ часток в натурі право спільної часткової власності на будинок припинилося, а колишні співвласники втратили переважне право купівлі частки.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ст.ст. 362,364 ЦК України, оскільки додатковим рішенням суду від 26.11.2012 р. було виділено ОСОБА_3 певну частину домоволодіння, але не було виділено її в натурі, позовні вимоги щодо припинення права спільної часткової власності не заявлялися сторонами та не вирішувалися судом, таким чином, вважає, що право спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було припинено. Також позивач зазначає, що у додатковому рішенні суду від 26.11.2012 р. про розподіл майна та у свідоцтві про право власності містяться протиріччя, які судом першої інстанції не були усунуті, що призвело до прийняття незаконного та необгрунтованого рішення суду. Позивач також вказує, що при ухваленні рішення суду були порушені норми процесуального права, оскільки судом не були розглянуті її клопотання про витребування доказів щодо підстав приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , також судом не були розглянуті клопотання про виклик свідків, про витребування доказів з Управління державної реєстрації щодо підстав укладення договору купівлі-продажу, судом було витребувано докази у БТІ. Суд першої інстанції за власної ініціативи залучив до справи рішення суду у справі №2-156/12 від 03.02.2012 р., але не залучив постанову Полтавського апеляційного суду від 22.11.2018 р. про відмову ОСОБА_1 у роз`ясненні додаткового рішення. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що право спільної часткової власності рішенням суду від 03.02.2012 та додатковим рішенням не було припинено.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, ОСОБА_4 на праві власності належала 1/8 частина домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія НОМЕР_1 від 27.03.2009 року, виданим державним нотаріусом Третьої кременчуцької нотаріальної контори Гуртовою О.С. за реєстровим № 2-521 та витягом КП «Кременчуцьке МБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2009 року; ОСОБА_1 на праві власності належало 3/8 частини домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серіїяНОМЕР_2 від 27.03.2009 року, виданим державним нотаріусом Третьої кременчуцької нотаріальної контори Гуртовою О.С. за реєстровим № 2-529 та витягом КП «Кременчуцьке МБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2009 року; власником 50/100 частини будинку був ОСОБА_3 , що підтверджується копією технічного паспорту, виготовленого станом 16.01.2009 року КП «Кременчуцьке МБТІ» (а.с. 8,41,42).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.02.2012 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про реальний розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яким виділено: ОСОБА_1 - 3/8 частини домоволодіння, ОСОБА_4 - 1/8 частини домоволодіння, ОСОБА_3 виділено 58/100 частини домоволодіння, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надано у користування земельну ділянку площею 750 кв.м., позначено на схематичному плані додатку № 3 до висновку експертного будівельно-технічного дослідження синім кольором, ОСОБА_3 надано у користування земельну ділянку площею 750 кв.м., позначено на схематичному плані додатку № 3 до висновку експертного будівельно-технічного дослідження червоним кольором, встановлено зону особистого сервітуту на строк 3 місяці на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 94-96).

Додатковим рішенням від 26.11.2012 року виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 42/100 домоволодіння відповідні приміщення в житловому будинку та надвірні будівлі; виділено ОСОБА_3 на 58/100 домоволодіння відповідні приміщення в житловому будинку та надвірні будівлі; визнано за ОСОБА_1 право власності на 31/100 частину спірного домоволодіння; визнано за ОСОБА_4 право власності на 11/100 частини спірного домоволодіння; визнано за ОСОБА_3 право власності на 58/100 частини спірного домоволодіння (а.с. 10). Рішення набрало законної сили 07.12.2012 року.

Розпорядженням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 171-Р від 18.07.2013 року за клопотанням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 частині індивідуального жилого будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 , згідно з викопіюванням з плану міста М 1:2000 (а.с. 80), про що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 видано свідоцтво № 1838 про присвоєння поштової адреси об`єкту державної реєстрації, розташованому на території міста Кременчука Полтавської області (а.с. 81).

06.01.2016 року ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності та отримав свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 41-42).

06 лютого 2018 року ОСОБА_3 продав своє нерухоме майно - будинок № АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 06.02.2018 року, посвідченим приватним Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Мушинським О.Ю. (а.с. 64-65).

Згідно п. 9 вказаного договору згода на відчуження предмету спільної сумісної власності подружжя надана дружиною відповідача ОСОБА_5 (а.с. 64 - зворот).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно встановив, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.02.2012 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про реальний розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яким виділено: ОСОБА_1 - 3/8 частини домоволодіння, ОСОБА_4 - 1/8 частина, ОСОБА_3 - 58/100 частин (а.с. 94-96).

Як вбачається із мотивувальної частини додаткового рішенням від 26.11.2012 року, у жовтні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суд з заявою про ухвалення додаткового рішення суду у справі №1-156/12 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про реальний розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою у зв`язку з тим, що у резолютивній частині рішення суд не зазначив ідеальні долі співвласників спірного домоволодіння, а також не вирішив питання про визнання права власності на виділені кожному із співвласників частини вказаного домоволодіння.

Додатковим рішенням від 26.11.2012 року виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на 42/100 домоволодіння відповідні приміщення у житловому будинку та надвірні будівлі; виділено ОСОБА_3 на 58/100 домоволодіння відповідні приміщення в житловому будинку та надвірні будівлі; визнано за ОСОБА_1 право власності на 31/100 частину спірного домоволодіння; визнано за ОСОБА_4 право власності на 11/100 частини спірного домоволодіння; визнано за ОСОБА_3 право власності на 58/100 частини спірного домоволодіння (а.с. 10).

При цьому, ухвалюючи додаткове рішення від 26.11.2012 р., суд послався на вимоги ст. 367 ЦК України, яка передбачає, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно ст. 362 ЦК України підставою для пред`явлення співвласником позову про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частки майна у праві спільної часткової власності є такі порушення: продаж співвласником частки у праві спільної часткової власності без письмового попередження інших співвласників про намір продати свою частку, ціну та інші умови її продажу; укладання договору купівлі-продажу без одержання повідомлення від співвласників про відмову від здійснення ними переважного права купівлі до спливу одного місяця щодо нерухомого майна і десяти днів щодо рухомого майна від дня отримання ними повідомлення про продаж; продаж проведено за істотно нижчого ціною і на більш легких умовах, ніж пропонувалося співвласникам.

Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 67,66 розпорядженням виконавчого комітету Кресменчуцької міської ради Полтавської області), вбачається, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено Кременчуцьким міським управлінням юстиції 25.12.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04. Об`єкт нерухомості належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №51476948, виданого Кременчуцьким міським управлінням юстиції 06.01.2016 р., що вказує на припинення права спільної часткової власності на спірне домоволодіння.

Крім цього, як правильно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням №171-Р від 18.07.2013 р., тобто після ухвалення судових рішень у 2012 році, за клопотанням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про присвоєння поштової адреси, присвоєно частині індивідуального жилого будинку поштову адресу: АДРЕСА_2 згідно викопіюванням з плану міста (а.с. 80), що також свідчить про припинення права спільної часткової власності на спірне домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ст.ст. 362, 364 ЦК України, оскільки додатковим рішенням суду від 26.11.2012 р. було виділено ОСОБА_3 певну частину домоволодіння, але не було виділено її в натурі, що позовні вимоги щодо припинення права спільної часткової власності не заявлялися сторонами та не вирішувалися судом, що право спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було припинено, то ці доводи не заслуговують на увагу, т.я. рішенням суду від 03.02.2012 р. та додатковим рішенням суду від 26.11.2012 р. проведено реальний розподіл спірного домоволодіння, тобто поділено в натурі, тому право спільної часткової власності на нього припинилося і за змістом ст. 362 ЦК України відсутні підстави для пред`явлення співвласником позову про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частки майна у праві спільної часткової власності.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у додатковому рішенні суду від 26.11.2012 р. про розподіл майна та у свідоцтві про право власності містяться протиріччя, які судом першої інстанції не були усунуті, що призвело до прийняття незаконного та необгрунтованого рішення суду, т.я. вказане виходить за межі позовних вимог та не є предметом даного позову, якщо існують протиріччя, описки, помилки, то вони можуть бути усунуті у порядку, передбаченому ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суду були порушені норми процесуального права, оскільки судом не були розглянуті її клопотання про витребування доказів щодо підстав приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , також судом не були розглянуті клопотання про виклик свідків, про витребування доказів з Управління державної реєстрації щодо підстав укладення договору купівлі-продажу, т.я. зазначене не впливає на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та виходить за межі предмету позову, яким є переведення прав та обов`язків покупця.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції за власної ініціативи залучив до справи рішення суду у справі №2-156/12 від 03.02.2012 р., але не залучив постанову Полтавського апеляційного суду від 22.11.2018 р. про відмову ОСОБА_1 у роз`ясненні додаткового рішення, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що право спільної часткової власності рішенням суду від 03.02.2012 та додатковим рішенням не було припинено, т.я. зазначене не впливає на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, рішення суду у справі №2-156/12 від 03.02.2012 р. є загальнодосупним в Єдиному реєстрі судових рішень, якщо постановою Полтавського апеляційного суду від 22.11.2018 р. ОСОБА_1 відмовлено у роз`ясненні додаткового рішення, то воно є зрозумілим і це не впливає на законність оскарженого рішення, право спільної часткової власності у спірному домоволодінні припинилося у відповідності до вимог закону у разі поділу його в натурі, тобто реального поділу, що є юридичним фактом.

При цьому, із наданої до апеляційної скарги ксерокопії постанови Полтавського апеляційного суду від 22.11.2018 р. вбачається, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення додаткового рішення суду від 26.11.2012 р. суд першої інстанції виходив з того, що у заяві фактично порушено питання про внесення у зазначене рішення нових даних, як то: чи припинилося право спільної часткової власності після виділу в натурі частини домоволодіння співвласника, вимоги щодо яких не були заявлені під час розгляду позову. Також у мотивувальній частині постанови вказано, що оскільки позовні вимоги щодо припинення права спільної часткової власності на спірне майно позивачем не було заявлено, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що роз`яснення додаткового рішення від 26.11.2012 р. в частині припинення права спільної часткової власності суперечить ст. 271 ЦПК України. Позивачем неправильно тлумачиться зміст постанови суду апеляційної інстанції, оскільки за змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, як зазначалося вище, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників може бути за рішенням суду на підставі позову інших співвласників у випадка, передбаченних ст. 365 ЦК України.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов