РІШЕННЯ

іменем України

27.04.2020 сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Смілянського Є.А., при секретарі Гапон Т.В., розглянувши цивільну справу № 543/1183/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Позов обгрунтував тим, що він є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2009 року серії ССР № 179397.

В зазначеному будинку крім позивача зареєстровані та проживають його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 . В будинку також зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 , їх спільний син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_3 , але в будинку вони не проживають вже більше двох років, що підтверджується довідкою Оржицької селищної ради від 07.10.2019 року № 02-23/2782 та актом жителів сел. Оржиця від 23.09.2019 року.

Наявність реєстрації відповідачів у належному йому будинку є перешкодою у реалізації його законних прав як власника житла, зокрема користування будинком чи його продажу, оформлення субсидії.

Представник позивача в судове засідання з`явилася, позов підтримала повністю та надала пояснення згідно мотивів викладених в позові, прохала судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися.

На підставі досліджених доказів, які суд визнає допустимими і належними, встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2009 року серії ССР № 179397.

В зазначеному будинку крім позивача зареєстровані та проживають його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 В будинку також зареєстровані колишня дружина позивача - ОСОБА_2 , їх спільний син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_2 від першого шлюбу - ОСОБА_3 , які в будинку не проживають вже більше двох років, що підтверджується довідкою Оржицької селищної ради від 07.10.2019 року № 02-23/2782 та актом жителів сел. Оржиця від 23.09.2019 року. Причини не проживання в будинку зазначених осіб не встановлено, оскільки позивач не надав на підтвердження вказаної обставини будь-яких доказів. Так само позивачем не доведено, що відповідачі на даний час проживають в м. Полтава.

Встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 згідно договору найму житлового приміщення зареєстрованого в Оржицькій селищній раді 30.05.2011 року за № 14 безстроково. Відповідно п. 2 примітки зазначеного договору він може бути розірваний по бажанню однією зі сторін до закінчення строку, після попередження не менш як за 15 днів до розірвання договору. У договорі найму житлового приміщення зазначено, що ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 кімнату площею 26 кв.м. безстроково. Отже, договір є безстроковим. Малолітня ОСОБА_3 зареєстрована в зазначеному будинку як член сім`ї ( дочка ) ОСОБА_2 . Вказані обставини підтверджуються договором найму житла та довідкою Оржицької селищної ради від 07.10.2019 року № 02-23/2782.

Малолітня ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, що підтверджується листом Управління соціального захисту населення Оржицької районної державної адміністрації від 09.10.2019 року № 01-26/2656.

ОСОБА_2 змінила прізвище внаслідок реєстрації шлюбу на « ОСОБА_2 «, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.06.2017 року серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з листа ОСОБА_1 адресованому ОСОБА_2 від 08.10.2019 року він повідомляє її про розірвання договору найму. При цьому судом встановлено, що належні докази проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 відсутні. Відповідно поштової листівки одержувач отримав листа 10.10.2019 року. Також судом при цьому встановлено, що позов до суду подано 05.11.2019 року.

В той же час частиною 3 статті 825 ЦК України передбачено, що договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.

Отже позивач не дотримався встановленого законом строку попередження наймача про розірвання договору, подавши позов до суду передчасно.

Крім того, як вбачається з позову його підставою є неможливість розпоряджатися своїм нерухомим майном в тому числі скористатися правом на оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги. Суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 825 ЦК України зазначена позивачем підстава позову не є підставою для розірвання договору найму житла, адже згідно вказаної норми права підставою для розірвання договору найму житла є лише необхідність використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. В той же час позивач не зазначив підставою позову та не довів в судовому засіданні, що житло ( кімната площею 26 кв. м. ), яке він передав в найм відповідачу необхідне йому чи членам його сім`ї для проживання.

Також встановлено, що ОСОБА_3 є малолітньою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 та власного житла чи права на оренду ( найм ) житла, крім права проживання в будинку АДРЕСА_1 куди вона заселилася та де була зареєстрована на законних підставах, не має. Так само не має власного житла чи права користування житлом і відповідач ОСОБА_2 , що повинна доглядати свою малолітню дитину, яка має інвалідність. На даний час місце проживання ОСОБА_3 не відоме, доказів забезпечення її та її малолітньої дитини житлом позивачем не надано.

Висновок органу опіки та піклування від 24.04.2020 року № 01-45/261 про можливість позбавлення малолітньої ОСОБА_3 права користування житловим будинком суд оцінює критично, адже орган опіки та піклування не надав доказів забезпечення вказаної малолітньої особи житлом чи права на оренду ( найм ) житла. Також орган опіки та піклування мотивував свій висновок статтею 405 ЦК України, яка не може застосовуватися до даних, в тому числі вказаних позивачем у позові, правовідносин ( підстави позову ). Крім того, посилаючись у висновку на можливість зміни проживання малолітньої ОСОБА_3 орган опіки та піклування не врахував, що предметом позову є не зміна місця проживання дитини, а втрата права користування житлом.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 158 Житлового кодексу Української РСР:

Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно статті 159 Житлового кодексу Української РСР:

Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.).

Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.

Згідно статті 160 Житлового кодексу Української РСР:

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно статті 161 Житлового кодексу Української РСР:

Наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно статті 163 Житлового кодексу Української РСР:

У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР: при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ч.3. статті 168 Житлового кодексу Української РСР:

Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 не проживають в будинку по АДРЕСА_1 .

Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України « Про охорону дитинства « діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Малолітня ОСОБА_3 не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання в будинку позивача, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, оскільки вибір місця проживання дитини в силу її віку і відповідно до закону не залежав від її волі, а визначався її матір`ю, як законним представником.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітня ОСОБА_3 набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано, хоча це відповідно до статей 10, 60 ЦПК України є його прямим процесуальним обов`язком. Також позивачем не наведено у позові і не доведено доказами обставину щодо неповажності причин непроживання відповідачів у будинку позивача більше двох років.

Не сплата відповідачами коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до відповідачів.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачі іншого постійного місця проживання, крім будинку за адресою АДРЕСА_1 , не мають. Також позивач не дотримався встановленого законом порядку розірвання договору найму житла, а тому законним і справедливим буде збереження за ОСОБА_2 та її малолітньою дитиною ОСОБА_3 права на користування жилим приміщенням за місцем їхньої реєстрації.

За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 29, 810 - 813, 825 ЦК України, ч. 2 статті 18 Закону України « Про охорону дитинства «, Декларацією прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, ст. ст. 9, 71, 158 - 161, 163, 168 ч. 3 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 10, 60, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом відмовити.

2.Судові витрати віднести за рахунок позивача.

3.Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

4.Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

- відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

- орган влади - Оржицька районна державна адміністрація Полтавської області, місцезнаходження: Полтавська область, Оржицький район. селище Оржиця, вулиця Центральна, 24; ідентифікаційний код 04057480.

Суддя: Є.А.Смілянський

Повне рішення складене 29.04.2020 року.