СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/13798/19

пр. № 2/759/1000/20

28 квітня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Слепець Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ТОВ "Фінансова компанія управління активами" (03680, м. Київ, вул. Кільцева дорога, 18-а), третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5), Центральний відділ державної виконавчої служби м. ВінницяГоловного територіального управління юстиції у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 15-а) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, В С Т А Н О В И В: ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Центральний відділ державної виконавчої служби м. ВінницяГоловного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, 15.05.2019 року № 2579 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" у розмірі 18 835 грн. 12 коп., В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому в свою чергу Акціонерним товариством «Укрсиббанк», на підставі Договору факторингу № 24 від 27.08.2015, відступлено право вимоги за Повідомленням про надання кредиту - Кредитна картка та умови кредитування від 08.07.2013 картковий рахунок № НОМЕР_1 , наданої на умовах Кредитного договору № 0 від 19.10.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та позивачем ОСОБА_1 . Тобто Виконавчий напис було вчинено у 2019 році з метою стягнення заборгованості за документом, датованим 2013 роком, тоді як згідно з ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Зазначено представником позивача у своїх письмових поясненнях і те, що право вимоги з примусового стягнення суми кредитної заборгованості могло виникнути у відповідача не пізніше, ніж 27.08.2015 року, тобто майже за 4 роки до дня вчинення Нотаріусом Виконавчого напису. Зазначила представник позивача і те, що згідно позиції Верховного Суду викладеній у своїй постанові від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15 після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються, тоді як вказаний приватний виконавець цього не врахував. Оскільки на момент відступлення права вимоги Акціонерним товариством «Укрсиббанк» на підставі Договору факторингу № 24 від 27.08.2015 строк кредитування за імовірним Повідомленням про надання кредиту - Кредитна картка та умови кредитування від 08.07.2013 картковий рахунок № НОМЕР_1 , наданої на умовах Кредитного договору № 0 від 19.10.2012, завершився (Акціонерне товариство «Укрсиббанк» виконало свої зобов`язання із кредитування та відступило існуючий на момент відступлення імовірний борг), відтак Нотаріус не мав права вчиняти Виконавчий напис з метою стягнення заборгованості, з дня виникнення права вимоги за якою минуло більше 3 (трьох) років. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.11.2019 року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" витребувано, за клопотанням сторони позивача Договір факторингу з додатками № 20182407-1/2 від 24.07.2018, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Договір факторингу з додатками № 24 від 27.08.2015, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Акціонерним товариством «Укрсиббанк».Повідомлення про надання кредиту - Кредитна картка та умови кредитування від 08.07.2013, картковий рахунок № НОМЕР_1 , наданої на умовах кредитного договору № 0 від 19.10.2012., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .Кредитний договір № 0 від 19.10.2012., укладений між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .Письмові повідомлення та докази надсилання і отримання їх ОСОБА_1 про відступлення права вимоги щодо нього на підставі договорів факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018, .укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та № 24 від 27.08.2015, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Акціонерним товариством «Укрсиббанк».Виписки з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості, яка надавалась згідно з постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 Приватному нотаріусу Гуревічову Олегу Миколайовичу при посвідченні виконавчого напису № 2579 від 15.05.2019. Згідно цйієї ж ухвали суду у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича витребувано: Виконавчий напис № 2579 від 15.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" у розмірі 18 835,12 грн. Документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 2579 від 15.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" у розмірі 18 835,12 грн. та роз"яснено відповідні наслідки не виконання такого судового рішення. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Проте, відповідач ТОВ "Фінансова компанія управління активами" в судове засідання жодного разу свого представника не направив, вказану увалу суду про витребування доказів не виконав, відзиву - не подав, тоді як суд завчасно та у відповідні строки визначені ЦПК України направив відповідачу всі необхідні позовні матеріали із зазначенням можливості надати суду відзиву в яких той може викласти свої пояснення, аргументи, міркування щодо позовних вимог разом із відповідними доказами. Проте, відповідач таким своїм правом не скористався, чому суд надає свою оцінку та вимушений розглядати справу без позиції останнього до вимог позивача. Про розгляд справи відповідач також повідомлявся судом неодноразово, проте причин неявки суду повідомлено також не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович та третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області також у судові засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвади суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, в подальшому шляхом направленя судової повістки про виклик сторони у судове засідання за адресою реєстрації знаходження. Позивач та його представник до суду також не з"явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, представник позивача просила розглядати таку без їх участі на підставі наявних у суду доказів. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що сторони будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`являлись в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. 15.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис за № 2579 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" у розмірі 18 835 грн. 12 коп. Із цього ж виконавчого напису вбачається, що такий видано у зв"язку з невиплатою ОСОБА_1 грошових коштів на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами", якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлила право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 , якому в свою чергу Акціонерним товариством «Укрсиббанк», на підставі Договору факторингу № 24 від 27.08.2015, відступлено право вимоги за Повідомленням про надання кредиту - Кредитна картка та умови кредитування від 08.07.2013 картковий рахунок № НОМЕР_1 , наданої на умовах Кредитного договору № 0 від 19.10.2012, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 . Тоді як, ані відповідач ТОВ "Фінансова компанія управління активами", ані третя особа приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем суду відповідних документів, які стали підставою для вчинення такого виконавчого напису не надали, ухвалу суду про витребування таких доказів не виконали, причини невиконання чи поважності не пояснили. Згідно ч.7, ч.10 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, суд звертає увагу, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Виходячи з наведеного вище, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги банком не заявлялися. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). При цьому, у конкретній справі відсутні докази правомірності дій приватного нотаріуса у вчиненні вказаного виконавчого напису , оскільки відсутні докази як існування безспірності заборгованості боржника на момент такого вчинення виконавчого напису, як і виконання вимог ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" в частині дотримання трьох річного терміну з виникнення вимоги, оскільки із зазначеного у виконавчому написі неможливо встановити дати та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту, комісії та відсоткам. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача щодо безспірності вимог Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» суду не надано. Відтак, за висновкми суду, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з такою вимогою, чим порушила вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій. Крім того, постанова Центрального відділу державної виконавчої служби м. ВінницяГоловного територіального управління юстиції у Вінницькій області про відкриття виконавого провадження за вказаним виконавчим написом нотаріуса рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року визнана протиправною та відповідно скасована. За таких обставин, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем від 15.05.2019 року № 2579 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" у розмірі 18 835 грн. 12 коп., необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п"ять тисяч) грн., всього: 5 768 (п"ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки докази укладення між позивачем та його представником договору про надання правової допомоги та оплату зазначених у ньому правничих дій суду надано, тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зважаючи на відсутність заперечень інших учасників процесу проти такого. На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», статтями 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати виконавчого напис від 15.05.2019 року № 2579 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" у розмірі 18 835 грн. 12 коп., вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" (, 03680, м. Київ, вул. Кільцева дорога, 18-а) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п"ять тисяч) грн., всього: 5 768 (п"ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Повний текст рішення виготовлено 05.05.2020 року.

Суддя Коваль О.А.