Справа №519/841/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

13.01.20 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дубінкіна Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.02.2007 в розмірі 11 871,46 доларів США та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2006 в розмірі 11 417,96 доларів США

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів недійсними

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 23289,42 доларів США, заборгованості по кредиту та за процентами в розмірі 511523,07 грн. та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.11.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, який в зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України Про акціонерні товариства на даний час має назву Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті на загальну суму 30 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором, за користування кредитом процентну ставку в розмірі 12,3 % річних, строком до 29.11.2017.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №0, 29.11.2006 між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №67733, згідно умов якого він зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п.1.1.,1.3., 1.4).

27.11.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 0, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів по кредиту до 25-го числа кожного місяця.

30.01.2009 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 0, відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов`язань зі сплати кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №0, 30.01.2009 між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 236819, згідно умов якого вона зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п.1.1.,1.3., 1.4).

15.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, який в зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України Про акціонерні товариства на даний час має назву Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті на загальну суму 30 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором, за користування кредитом процентну ставку в розмірі 12,3 % річних, строком до 15.02.2018.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № , 15.02.2007 між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 96503, згідно умов якого він зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п. 1.1.,1.3., 1.4).

27.11.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № , відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів по кредиту до 25-го числа кожного місяця.

30.01.2009 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № , відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов`язань зі сплати кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № , 30.01.2009 між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 236818, згідно умов якого вона зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п. 1.1.,1.3., 1.4).

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, але відповідач, всупереч умовам кредитних договорів ОСОБА_2 не здійснює платежів у рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 0 з серпня 2014 року, по Кредитному договору № з вересня 2014 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

10 квітня 2015 року Відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 14.07.2015 року, вимоги банку залишені без задоволення.

Таким чином, станом на 14.07.2015 заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором №0 становить 11 417,96 доларів США, з яких:

10 562,10 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з серпня 2014 року - 2 380,02 доларів США;

855,86 доларів США- заборгованість по процентам.

Заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором № станом на 14.07.2015 складає 871 ,46 доларів США, з яких:

11 000,00 доларів США - кредитна заборгованість в тому числі прострочена заборгованість з вересня 2014 року -2 364,32 доларів США ;

871,46 доларів США - заборгованість по процентам.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21.08.2015 відкрито провадження у даній справі за та призначено судове засідання.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 21.08.2015 доручено Летичівському районному суду Хмельницької області опитати ОСОБА_3 з питань визнання позову, пояснень відносно позову, щодо згоди розглядати справу у його відстуність.

08.12.2015 до суду від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів №0 від 15.02.2007, №0 від 29.11.2006 та договорів поруки №96503 від 15.02.2007, №236818 від 30.01.2009 недійсними, мотивуючи вимоги тим, що вона в зазначених кредитних правовідносинах завжди була добросовісним платником, та дотримувалась взятих на себе зобов`язань, щомісячно сплачуючи кредитні платежі з 2006 по 2014 роки. Але, враховуючи обставини, які склалися в країні та стрімке зростання курсу доллара США вона була не в змозі здійснювати розрахунки за договорами за новим непід`ємним курсом. І, якби вона не звернулася за юридичною допомогою, вона би не дізналася що, підписання нею зазначених договорів про надання споживчих кредитів №0 та №0 стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав, як позичальника та споживача кредитної послуги, з боку Банку, а саме: кредитні зобов`язання неправомірно та незаконно виконувались в іноземній валюті. Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ст.35 ЗУ «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Кредитні кошти в іноземній валюті за даними договорами були надані банком без індивідуальних ліцензій Національного Банку України для здійснення ПАТ «УкрСиббанк» вищевказаних дій. Саме тому, вона звертає увагу суду на те, що ПАТ «УкрСиббанк» не було уповноважене на укладання з нею вищевказаних кредитних договорів, через відсутність необхідної для цього цивільної правосуб`єктності ПАТ «УкрСиббанк». Більше того, ПАТ «УкрСиббанк» свідомо ввело її в оману, п.1.1 кредитного договору №0 не відповідає дійсній домовленості між нею та банком, кредитні кошти були нею отримані в іноземній валюті, повертала вона їх також в іноземній валюті та не було жодних домовленостей, що вона їх має повертати в національній валюті. Інформація в повному обсязі не була надана позивальнику відповідно до п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.п.1.4 даних кредитних договорів, цільовим призначенням кредитів є споживчі цілі. Зміст правочину суперечить чисельним нормам законодавства України. В графіку погашення кредитів та в самому тексті вказаних договорів відсутня інформація щодо суми щомісячного платежу, сума процентів за користування кредитом, комісія з обслуговування кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту. У разі застосування наслідків недійсності правочину позивач за зустрічним позовом повинен повернути відповідачу за зустрічним позовом суму наданих кредитів, а саме 151500 грн. за договором №0 та 151500 грн. за договором №0. На даний час ОСОБА_2 повністю повернула отримані кредитні кошти (тіло кредиту), та існує переплата відповідачу у розмірі 17365,26 доларів США, про що вона долучає до справи копії квитанцій про внесення платежів за вказаними договорами.

14.04.2016 до суду від представника АТ «УкрСиббанк» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого АТ «УкрСиббанк» не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з наступних причин. Відповідно до п.8.2 кредитних договорів №0 від 15.02.2007 року, №0 від 29.11.2006 підписанням зазначеного договору ОСОБА_2 підтверджує розуміння умов Кредитного договору, свої права та обов`язки за договором та погоджується з ними. Обов`язок Банкам України надання детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача встановлено Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженої постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168, зареєстрованою в Міністерстві Юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808. Вимоги зазначеного нормативного акту не розповсюджуються на вказані кредитні договори укладені між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , оскільки вони були укладені до набрання законної сили Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування на сукупну вартість кредиту. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року №1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У зв`язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. З огляду на зазначене АТ «УкрСиббанк» просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовити у повному обсязі.

01.06.2016 до суду від представника ОСОБА_2 надійшла уточнена зустрічна позовна заява, згідно якої між Банком та ОСОБА_2 укладені наступні кредитні договори: кредитний договір №0 від 29.11.2006, за яким ОСОБА_2 отримала від Банкукредит в розмірі 30000 доларів США, строком по 29.11.2017, під 12,3 % річних на споживчі цілі. Додатком №1 до кредитного договору є графік погашення кредиту. 27.11.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода №1 до зазначеного кредитного договору, якою внесені зміни до додатку №1 до кредитного договору, тобто графіку погашення кредиту. 30.01.2009 між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода №2 до зазначеного кредитного договору, якою внесені зміни до додатку №1 до кредитного договору, тобто графіку погашення кредиту. Кредитний договір №00 від 15.02.2007 року, за яким ОСОБА_2 отримала від Банку кредит в розмірі 30000 доларів США, строком по 15.02.2018, під 12,3 % річних на споживчі цілі. Додатком №1 до кредитного договору є графік погашення кредиту. 27.11.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода №1 до зазначеного кредитного договору, якою внесені зміни до додатку №1 до кредитного договору, тобто графіку погашення кредиту. 30.01.2009 між Банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода №2 до зазначеного кредитного договору, якою внесені зміни до додатку № 1 до кредитного договору, тобто графіку погашення кредиту. При укладені кредитних договорів Банк суттєво порушив та обмежив права ОСОБА_2 на отримання повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та кредитного договору про надання кредиту, що передбачено ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.1.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила), що затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168. Згідно з умовами Правил банк був зобов`язаний перед укладенням кредитних договорів надати ОСОБА_2 письмову інформацію про орієнтовну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо), варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги (п.2.1. Правил). Банк не виконав зазначені умови та не надав ОСОБА_2 зазначену інформацію. В кредитному договорі банк був зобов`язаний надати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача (п.3.1. Правил), в тому числі: перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення, розмір страхових платежів під час страхування предмета застави, життя та працездатності, розмір зборів до Пенсійного Фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитор, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним періодом (п.3.2. Правил). Кредитні договори №0 від 29.11.2006 та №00 від 15.02.2007 не містять зазначений графік платежів у повному обсязі. Додаток №1 до кредитних договорів містить графік погашення заборгованості за кредитом, але не містить графік платежів згідно зі строковістю сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом та інше. Банк був зобов`язаний в кредитному договорі зазначити реальну процентну ставку (у процентах річних), яка точно дісконтує всі майбутні грошові платежі за кредитом до чистої суми виданого кредиту та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) (п.3.3. Правил). Зазначену умову Банк також не виконав, в кредитних договорах відсутня зазначена інформація. Як свідчить довідки-розрахунки заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, які надав Банк:

-за кредитним договором № 0 ОСОБА_2 сплачено в погашення тіла кредиту - 19 437, 36 доларів США та сплачено відсотків - 20 294, 20 долара США,

-за кредитним договором № 0 ОСОБА_2 сплачено в погашення тіла кредиту - 18 782, 31 доларів США та сплачено відсотків - 20 037, 68 доларів США.

Тобто розмір відсотків, які сплачені Банку ОСОБА_2 за користування кредитами, перевищують розмір платежів в погашення самих кредитів. Норми статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», які діяли на момент укладання кредитних договорів Банком, свідчать про ґрунтовну регламентацію в Законі умов споживчого кредитування та порядку укладання Банком кредитних договорів. Затвердження Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не було умовою вступу в дію приведених положень Закону, а є лише прийняттям НБУ підзаконного акту, який додатково регламентує виконання його положень. При виконанні Банком вимог законодавства та наданні інформації позичальнику про сукупну вартість кредиту ОСОБА_2 могла би відмовитись від укладання кредитного договору на зазначених Банком умовах, що свідчить про порушення Банком прав ОСОБА_2 , як споживача кредитних послуг, та застосування Банком нечесної підприємницької практики. Крім того, Банк після вступу в дію Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 №168, уклав з ОСОБА_2 по дві додаткові угоди до кожного з кредитних договорів, зміст яких також не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що додатково робить зазначені додаткові угоди недійсними, у зв`язку з їх невідповідністю вимогам законодавства. Відповідно до вимог ст.203 ч.1, 215 ч.ч.1,3, 216 ч.1 ЦК України дані правочини є недійсними, не створюють юридичних наслідків та у відповідності до вимог ст.1057-1 ч.1 суд зазаявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Як зазначено вище, за відомостями Банку, ОСОБА_2 сплачено на погашення кредиту та сплати відсотків за обома кредитними договорами 78 551, 55 доларів США, що значно перевищує загальний розмір отриманих кредитів (60 000 доларів США). Відповідно до роз`яснень абз.1 п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з чим просить суд визнати недійсними кредитні договори № 0 від 29.11.2006 та №00 від 15.02.2007, які укладені між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 .

10.10.2016 ухвалою Южного міського суду Одеської області суддя ОСОБА_5 прийняла до свого провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.02.2007 року в розмірі 11 871,46 доларів США та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2006 року в розмірі 11 417,94 доларів США та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання кредитних договорів недійсними.

12.12.2016, 07.06.2017, 07.06.2017 до суду від представника відповідачів надійшли заперечення на позов, згідно яких він вважає, первісні позовні вимоги Банку недоведеними з огляду на наступні обставини: п. 1.1. кредитного договору № 0 від 29.11.2006 року містить зобов`язання Банку надати кредит Позичальнику у національній валюті України, але сума кредиту зазначається в доларах США (30 000 дол. США). Доказів виплати кредиту, а ні в доларах США, а ні в національній валюті України, позовна заяви та додатки до неї не містять. Додаткова угода №1 від 27.11.2008 та додаткова угода №2 від 30.01.2009 до кредитного договору №0 від 29.11.2006 не містять погодження змін до кредитного договору з поручителем ОСОБА_3 (договір поруки №67733 від 29.11.2006), а договір поруки №236819 від 30.01.2009 з ОСОБА_4 не містить посилань на наявність додаткових угод до кредитного договору, та обсягу заборгованості за кредитом станом на 30.01.2009 року, тобто обсягу солідарної відповідальності поручителя за кредитним договором. п.1.2.2. кредитного договору не містить відомостей щодо номеру рахунку Банку на який перераховуються грошові кошти в погашення кредиту. п.7.1. кредитного договору не містить розміру пені за прострочення повернення тіла та сплати процентів по кредиту. За кредитним договором №0 від 15.02.2007 позовна заява та додатки до неї не містять доказів виплати кредиту. Додаткова угода №1 від 27.11.2008 та додаткова угода №2 від 30.01.2009 по кредитному договору №0 від 15.02.2007 не містять доказів погодження змін до кредитного договору з поручителем ОСОБА_3 (договір поруки №9650З від 15.02.2007), а договір поруки №236818 від 30.01.2009 з ОСОБА_4 не містить посилань на наявність додаткових угод до кредитного договору, та обсягу заборгованості за кредитом станом на 30.01.2009, тобто обсягу солідарної відповідальності поручителя за кредитним договором. п.1.2.2. кредитного договору не містить відомостей щодо номеру рахунку Банку на який перераховуються грошові кошти в погашення кредиту. п.7.1. кредитного договору не містить розміру пені за прострочення повернення тіла та сплати процентів по кредиту. Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, просить суд у задоволені первісного позову відмовити.

21.11.2017 ухвалою Южного міського суду Одеської області клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 про витребування доказів задоволено, витребувано від ПАТ «УкрСиббанк» завірені належним чином копії кредитних справ за кредитними договорами №0 від 29.11.2006 та №0 від 15.02.2007.

17.04.2018 ухвалою Южного міського суду Одеської області закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

07.06.2018 ухвалою Южного міського суду Одеської області зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» надати інформацію чи зараховані дані кошти на погашення заборгованості за кредитними договорами кредиту №0 від 15.02.2007, №0 від 29.11.2006, а також надати детальні розрахунки з врахуванням сум вказаних у квитанцій, а саме за кредитним договором №0 та за кредитним договором №0.

05.02.2019 ухвалою Южного міського суду Одеської області призначено у даній цивільній справі судово-економічну експертизу.

27.06.2019 ухвалою Южного міського суду Одеської області поновлено провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

13.01.2020 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення на висновок експерта, згідно якого питання, що були винесені на вирішення судовому експерту, носять виключно правовий характер з метою обґрунтування вимог за зустрічним позовом. Відповідно до вимог ч.2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Отже питання аналізу умов кредитного договору вимогам чинного законодавства є виключно прерогативою суду, та не можуть бути об`єктом дослідження судового експерта, який фактично переймає на себе функцію судової влади. Все це свідчить про безпідставність призначеної судової економічної експертизи, а також необґрунтованість висновків судового експерта. Крім того, звертаємо увагу суду, що судовий експерт фактично ухилився від поставлених питань зробивши висновок про неможливість надання висновку по жодному з питань. Аналізуючи висновок слід звернути увагу, що в ньому містяться численні повторення про те, що детальний розпис загальної вартості кредиту не міг міститись в умовах кредитних договорів в зв`язку з тим, що вони були укладені до моменту прийняття Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Проте, слід також звернути увагу що судовим експертом встановлено, що розрахунки заборгованості надані банком містять більшу суму коштів зарахованих на погашення кредитів, ніж сума коштів наданих за квитанціями боржника, так зокрема за Кредитним договором №00 від 15.02.2007 розрахунок заборгованості містить суму погашень 39 037,68 доларів США, в той час як наявні квитанції лише на суму 38 573,54 доларів США. За Кредитним договором №0 від 29.11.2006 заборгованості містить суму погашень 39 732,10 доларів США, в той час як наявні квитанції лише на суму 38 759,33 доларів США. Однак звертаємо також увагу суду, що не зважаючи на чисельні порушення вимог законодавства щодо порядку призначення та проведення судової економічної експертизи, а також необґрунтованість його висновків, судовий експерт не спростував правомірність розміру заявлених позовних вимог АТ «УкрСиббанк». Відповідно до вимог ст. ПО ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, АТ «УкрСиббанк» вважає висновок судового експерта ОСОБА_7 № СЕ-2505-5-1084.19, складений 07.06.2019 щодо проведення судової економічної експертизи таким що не відповідає вимогам чинного законодавства України, а також обставинам справи. Зазначений висновок не може бути доказом у справі, в зв`язку з тим, що призначений в порушення вимог цивільного процесуального законодавства, містить численні порушення, питання поставлені перед експертизою носить виключно правовий характер, та на поставлені питання не надано жодної відповіді.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі, підтримав відзив на позовну заяву.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, підтримав письмові запечерення, які містяться в матеріалах справи, просив задовольнити зустрічний позов.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, згідно яких просять справу розглядати у їх відсутність, первісний позов не визнають, зустрічний позов підтримують в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, який в зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України Про акціонерні товариства на даний час має назву Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті на загальну суму 30 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором, за користування кредитом процентну ставку в розмірі 12,3 % річних, строком до 29.11.2017.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0, 29.11.2006 між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 67733, згідно умов якого він зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п. 1.1.,1.3., 1.4).

27.11.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 0, відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів по кредиту до 25-го числа кожного місяця.

30.01.2009 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 0, відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов`язань зі сплати кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №0, 30.01.2009 між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №236819, згідно умов якого вона зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п. 1.1.,1.3., 1.4).

15.02.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, який в зв`язку зі зміною найменування юридичної особи згідно з вимогами Закону України Про акціонерні товариства на даний час має назву Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті на загальну суму 30 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором, за користування кредитом процентну ставку в розмірі 12,3 % річних, строком до 15.02.2018.

Відповідно до п. 5.5. даних кредитних договорів, у випадку порушення Позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору та/або у випадку порушення Позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору.

Відповідно до п. 7.1 даних кредитних договорів, за порушення Позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або, встановлених Договором, Банк має право вимагати від Позичальника, а Позичальник при цьому зобов`язаний сплатити Банку додатково до плати за кредит пеню в розрахунку_%(процентів) річних від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту, процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.3 даних кредитних договорів, Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.3., 4.9, 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11, 7.4. цього договору банк набуває право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим договором в порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №, 15.02.2007 між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 96503, згідно умов якого він зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п. 1.1.,1.3., 1.4).

27.11.2008 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № , відповідно до умов якої змінено строки сплати процентів по кредиту до 25-го числа кожного місяця.

30.01.2009 між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № , відповідно до умов якої, перенесено строки виконання зобов`язань зі сплати кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №, 30.01.2009 між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №236818, згідно умов якого вона зобов`язується відповідати у повному обсязі за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань, що виникли перед кредитором з договору про надання споживчого кредиту, а також він перед кредитором відповідає у тому обсязі, що і боржник. Відповідальність відповідачів є солідарною (п.п. 1.1.,1.3., 1.4).

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, але відповідач, всупереч умовам кредитних договорів ОСОБА_2 не здійснює платежів у рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 0 з серпня 2014 року, по Кредитному договору № з вересня 2014 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

10 квітня 2015 року Відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 14.07.2015 року, вимоги банку залишені без задоволення.

Таким чином, станом на 14.07.2015 заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором №0 становить 11 417,96 доларів США, з яких:

10 562,10 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість заборгованість з серпня 2014 року - 2 380,02 доларів США;

855,86 доларів США- заборгованість по процентам.

Заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором № станом на 14.07.2015 складає 871 ,46 доларів США, з яких:

11 000,00 доларів США - кредитна заборгованість в тому числі прострочена заборгованість з вересня 2014 року -2 364,32 доларів США ;

871,46 доларів США - заборгованість по процентам.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-2505-1084.19 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 07.06.2019 розрахунки заборгованості надані банком містять більшу суму коштів зарахованих на погашення кредитів, ніж сума коштів наданих за квитанціями боржника.

Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за договорами належним чином не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтверджується наданими позивачем доказами, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов представника ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.02.2007 в розмірі 11 871,46 доларів США та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2006 в розмірі 11 417,96 доларів США задовольнити.

Щодо зустрічного позову, то він є необґрунтованим та позивач за зустрічним позовом не надав жодних доказів та достатніх підстав для визнання кредитних договорів недійсними.

Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Дані положення закону при укладенні договору були дотримані і не порушені.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 із умовами кредитних договорів та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» була ознайомлена, і при підписанні договору сторони підтвердили, що текст договору відображає дійсність їх намірів, про що свідчить підпис позивача на договорі.

Таким чином, твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з усіма умовами, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов`язанням допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулюються Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями, вказане також зазначене у п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275.

Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст. 1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов`язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 вбачається, що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів.

Отже, кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення та не оскаржувався.

Крім того, посилання ОСОБА_2 на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, оскільки надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало його до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодився (частини 1, 2ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»), не відповідає вимогам закону.

За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється.

Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В силу ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, крім кредитного договору позивачем були підписані додаткові договори, а також договір іпотеки, з додатковим договором до нього.

Оскільки текст укладених з ОСОБА_2 кредитних договорів містить повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то за таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати укладений сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Крім того, посилання позивача на несправедливість умов договору, на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, та на те, що він не був ознайомлений з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в АКІБ «УкрСиббанк», як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору та договору іпотеки було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Тому доводи позивача, щодо невідповідності умов кредитних договорів вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому.

Крім того, не погоджуючись з умовами кредитних договорів, позивач тривалий час виплачував кредит та звернувся до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав лише 08.12.2015, а до цього часу, протягом восьми років, не ставив питання у передбаченому законодавством порядку про визнання кредитних договорів недійсними.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів недійсними необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 15.02.2007 року в розмірі 11 871,46 доларів США та за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.11.2006 року в розмірі 11 417,96 доларів США задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом №0 від 29 листопада 2006 року в розмірі 10562,10 доларів США, заборгованість за процентами в розмірі 855,86 доларів США, а всього в розмірі 11 417,96 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом №0 від 29 листопада 2006 року в розмірі 10562,10 доларів США, заборгованість за процентами в розмірі 855,86 доларів США, а всього в розмірі 11 417,96 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом №0 від 15 лютого 2007 року в розмірі 11000,00 доларів США, заборгованість за процентами 871,46 доларів США, а всього в розмірі 11 871,46 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом №0 від 15 лютого 2007 року в розмірі 11000,00 доларів США, заборгованість за процентами 871,46 доларів США, а всього в розмірі 11 871,46 доларів США.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитних договорів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ПАТ «УкрСиббанк», місцезнаходження за адресою: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складання повного судового рішення 22.01.2020 року.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська