Справа №339/30/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2020 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Латик В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,-
29 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати право власності на спадкове майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги позову мотивує тим, що ОСОБА_5 на праві власності на законних підставах належав вказаний будинок та господарські споруди, в якому вона проживала. Однак, на даний час йому стало відомо, що після завершення будівництва вона не виготовила правовстановлюючих документів через юридичну необізнаність та вважала, що наявних у неї документів достатньо для підтвердження факту належності їй будинку. Він проживав з своєю сім`єю разом з ОСОБА_5 , доглядав за будинком, вкладав кошти в його ремонт, оскільки бабуся завжди повторювала, що будинок перейде йому.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємцям став він, оскільки ОСОБА_5 за життя розпорядилася майном, склавши заповіт 14 ІНФОРМАЦІЯ_2 року в його користь. Він прийняв спадщину, оскільки проживав з ОСОБА_5 .
Відповідачі, які є дітьми ОСОБА_5 на спадкове майно не претендують і не зверталися до нотаріуса про прийняття спадщини.
Нещодавно звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів за спадкодавцем.
03 лютого 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.
03 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного рішення (а.с.37).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи проводити у їх відсутності (а.с.33, 35).
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
А тому, враховуючи письмову згоду позивача (а.с.37), суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
А способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є будинковолодіння по АДРЕСА_1 , реєстрація права власності на яке не проводилася (а.с.12).
З технічного паспорту на вказане будинковолодіння вбачається, що такий був збудований до 1930 року ( а.с.9-11а).
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Як передбачено ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.
А в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов`язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.
Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Згідно записів погосподарських книг Козаківської сільської ради будинок облікувався за ОСОБА_5 , в якому вона проживала та була зареєстрована до смерті (а.с.16).
Таким чином, зважаючи на те, що спірний житловий будинок збудовано 1930 року на законних підставах і ОСОБА_5 до дня смерті жила в ньому, то суд визнав, що вона і була власником вказаного і після її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), такий входить до складу спадкового майна.
Як зазначено в ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).
Згідно з положеннями частин 1,2 ст. 1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦКУкраїни строк.
За життя ОСОБА_5 склала заповіт ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь позивача (а.с.13), який проживав разом з спадкоємцем у вказаному будинковолодінні до дня смерті.
Відповідачі спадщину не прийняли та у визначений законом термін до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не подавали, що підтверджується матераілами спадкової справи ( а.с.14-15).
Оскільки позивач на час смерті проживала разом з ОСОБА_5 у вказаному будинковолодінні, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.16), звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право спадщину 26 листопада 2019 року (а.с.14), то вона вважається такою, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 .
Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинковолодіння, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15).
Стосовно відсутності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії суд констатує наступне.
Нотаріальна діяльність є специфічна правова форма діяльності, сутність якої полягає в тому, що в її рамках здійснюється застосування правових норм шляхом реалізації нотаріатом юрисдикційних повноважень у безспірних справах пов`язаних із цивільними правовідносинами.
Відсутність належного правовстановлюючого документу засвідчує про те, що дана справа не може тлумачитись як безспірна, а отже до даних правовідносин не може бути застосована нотаріальна форма охорони та захисту прав і законних інтересів позивача шляхом вчинення нотаріальних дій.
За таких підстав, суд переконується в тому, що позивач, як спадкоємець за заповітом згідно норм спадкового права, став власником спадкового майна померлої ОСОБА_5 і набув право власності на все будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
Згідно технічного паспорту дане будинковолодіння складається: житлового будинку "А", літньої кухні Б, стайні В, стодоли Г, навісу Д, сараю Е, вбиральні Є, огорожі, воріт, криниці.
На підставі наведеного ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України та керуючись ст.258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку "А", літньої кухні Б, стайні В, стодоли Г, навісу Д, сараю Е, вбиральні Є, огорожі, воріт, криниці, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :
ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 місце проживання АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 місце проживання АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 - місце проживання АДРЕСА_3 .
Дата складання повного тексту рішення 24 квітня 2020 року.
Суддя О.С.Головенко