ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1356/20 Справа № 199/669/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2019 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), зареєстрований 23 жовтня 2009 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у дніпропетровській області під актовим записом №792.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року у цивільній справі №199/669/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 23.10.2009 року уклали шлюб, який зареєстровано Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 792 (а.с.5).

Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчать свідоцтва про народження (а.с.10, 9).

З вересня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин.

За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, судом першої інстанції було надано подружжю строк для примирення та налагодження відносин строком на шість місяців (а.с. 39), втім, налагодження подружніх стосунків та примирення подружжя не відбулося, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, а шлюб носить формальний характер.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і існують дійсні підстави про розірвання шлюбу (різні характери, втрати поваги один до одного), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин з вересня 2018 року.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не встановив тієї обставини, що позивач ОСОБА_2 може бути вагітною, колегія суддів ставиться критично, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини апелянтом суду не представлено.

Твердження апелянта, що протиправної поведінки подружжя один до одного та до двох своїх дочок не вчиняли, а отже такий позов не може бути пред`явлений, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції і в контексті спірних правовідносин на їх правильність не впливають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича