Номер провадження: 22-ц/813/5753/20
Номер справи місцевого суду: 499/878/19
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13 січня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

21 жовтня 2019 року Акціонерне товариство Комерційного банку (далі - АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 28.12.2006 року підписала заяву б/н з метою отримання кредитних послуг та отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені в банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У порушення норм закону та умов договору відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 03.09.2019 року має заборгованість 15735,47 грн., яка складається з наступного: 6659,59 грн заборгованість за тілом кредита; 3274,85 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 4375,53 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 200,00 грн нараховано пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн штраф фіксована частина; 725,50 грн.- штраф процентна складова.

На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не подала (а.с. 51).

Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 13 січня 2020 року в задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування заочного рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13 січня 2020 року та постановлення нового про задоволення позовних вимог Банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що відповідачці була видана кредитна карта НОМЕР_1 на підставі Заяви-анкети, яка в подальшому перевипускалася, остання зі строком дії до 01/20, зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 21600 грн., який в подальшому було зменшено, що підтверджується випискою по рахунку. У вказаній виписці зазначені всі операції із зняття грошових коштів та погашення заборгованості, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання, відповідачка активно користувалася кредитними коштами.

Таким чином, на думку позивача, відповідач висловила свою згоду з формою договору та його умовами, тому користуючись кредитними коштами зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними, а також неустойку у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 29.04.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 29.04.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с. 94-95, 96-100).

Також слід зазначити, що зворотнє повідомлення про направлення на адресу ОСОБА_1 вищевказаної копії ухвали суду, було передано головуючому судді 23.04.2020 року (а.с.101), у зв`язку з чим розгляд справи призначено ухвалою суду від 23.04.2020 року та відбувся 29.04.2020 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів на укладання договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, відсутні докази отримання відповідачкою кредитних коштів.

А також матеріали стправи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

При цьому, суд керувався правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2007 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг та підписала Заяву № б/н, згідно якої отримала кредит, у вигляді встановленого карткового ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11).

На підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав до суду копію Заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11.05.2007 року (а.с. 12), копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільговоо періоду» (а.с. 9), копію витягу з умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13-27), копію паспорта відповідачки (а.с. 28) та розрахунок заборгованості (а.с. 5-10).

Разом з тим, у заяві позичальника строк повернення кредиту не зазначено.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості відповідачкою не підписувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 11.05.2007 року шляхом підписання Заяви.

В той же час відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), який підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК) сама по собі відсутність в кредитному договорі вказівки про строк повернення кредиту не є підставою для відмови в задоволенні вимоги кредитодавця про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, оскільки за змістом ч.2 ст.530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Позичальником використовувалися кредитні кошти та частково погашався борг, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий Банку.

За твердженням позивача, відповідачка не виконала своєчасно боргові зобов`язання за кредитним договором, у разі чого в неї виникла заборгованість станом на 03.09.2019 року у розмірі 15735,47 грн., яка складається з: 6659,59 грн заборгованість за тілом кредита; 3274,85 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 4375,53 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 200,00 грн нараховано пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн штраф (фіксована частина); 725,50 грн.- штраф (процентна складова) (а.с. 5-10).

Враховуючи те, що факт отримання відповідачкою кредиту, який остання в добровільному порядку не повернула, є доведеним, то право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 6659,59 грн.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення процентів, пені та штрафів.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що в Заяві, підписаній ОСОБА_1 , процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України не можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо не ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вже зазначеній постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт, Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 6659,59 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13 січня 2020 року скасуванню, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту, з прийняттям в цій частині постанови - про часткове задоволення позовних вимог Банку, лише в частині стягнення тіла кредиту, в сумі 6659,59 грн.

В іншій частині оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.

Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 42,32%, то з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 812,97 (1921 грн. х 42,32% = 812,97 грн.), та сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 1219,45 грн. (2881,50 грн. х 42,32%=1219,45 грн.)

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 2032,42 грн. (812,97 грн. + 1219,45 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13 січня 2020 року скасувати, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ: 14360570, заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від року,у розмірі 6659,59 грн. (шість тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 59 копійок).

В іншій частині рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», , витрати по оплаті судового збору при зверненні до суду з позовом і за подання апеляційної скарги у загальній сумі 2032,42 грн. (дві тисячі тридцять дві гривні 42 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра