Справа № 461/5015/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/599/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Мельничук О.Я., Шеремета Н.О.

секретаря: Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Валігури Віталія Валерійовича на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення по справі ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, треті особи - Міністерство внутрішніх справ України, Львівська міська рада про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про роз`яснення рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, треті особи - Міністерство внутрішніх справ України, Львівська міська рада про зобов`язання до вчинення дій.

Заявник мотивував свою заяву тим, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.06.2018 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ країни у Львівській області за позовом ОСОБА_1 про надання йому та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст. 48,50 ЖК України у відповідності до вимог п. 18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до сьогоднішнього дня не виконане, а його неоднозначне трактування відповідачем на свою користь призвело до безпідставної відмови у позачерговому забезпеченні позивача та членів його сім`ї благоустроєним житлом.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2020 року у роз`ясненні рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, треті особи - Міністерство внутрішніх справ України, Львівська міська рада про зобов`язання до вчинення дій - відмовлено.

Вказану ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Валігура Віталій Валерійович.

Вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що заявником було в повній мірі доведено і обґрунтовано, що невиконання рішення суду Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06 червня 2018 року спричинено неясністю резолютивної частини, що дозволило останньому використати це на свою користь і ухилитися від виконання судового рішення. Стверджує, що членами житлово - побутової комісії ГУМВС України у Львівській області, безпідставно за основу прийняття рішення взято не повний текст резолютивної частини - вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, а тільки його частина - вирішити питання, що в цілому призвело до інтерпретації його змісту на свою користь та свавільного невиконання рішення суду. Вважає очевидним, що під час винесення рішення від 06.06.2018 року судом не було враховано суті позовних вимог та не конкретизовано дії, які зобов`язана вчинити Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області відносно заявника та членів його сім`ї

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким роз`яснити рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року.

14 квітня 2020 року адвокат Валігура В.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що рішення, яке просив роз`яснити позивач є повним, чітким та зрозумілим, ухваленим на підставі наявних в справі матеріалів та не потребує роз`яснення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова 06 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішення суду набрало законної сили 06.07.2018 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

У відповідності до ч.1 ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

У відповідності до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового рішення. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив рішення, виклавши обґрунтування своїх висновків в межах заявлених позовних вимог, та резолютивна частина чітка та зрозуміла, тому підстав для роз`яснення рішення суду, як просить заявник, немає, інакше, - це буде зміна резолютивної частини рішення суду, що є недопустимим в силу наведених вище вимог ст. 271 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Валігури Віталія Валерійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.04.2020 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.