Справа № 199/1494/20
Провадження № 2-о/206/378/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.04.2020 м. Дніпро
Суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С., перевіривши матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,
05.03.2020 до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла дана цивільна справа окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2020 у даній цивільній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2020 цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна передано за підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.
21.04.2020 матеріали заяви надійшли до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.
Відповідно до ст. ст. 31, 32 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Тому, дана заява підлягає прийняттю до провадження Самарським районним судом м. Дніпропетровська.
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-які юридичні спори (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Так, заявник звернулась до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна.
У відповідності до частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Однак, відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Таким чином, вирішуючи питання про прийняття справи до свого провадження після відкриття провадження суддя повинен перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ними вимог, передбачених ст.ст. 175, 177, 297 ЦПК України.
Дана заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог викладених у ст. ст. 175, 177, 297 ЦПК України.
В порушення п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заявником не зазначено у заяві електронну пошту заявника та відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти заінтересованої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради.
В порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява не містить зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме, що у березні 2019 року ОСОБА_2 був встановлений діагноз: судинна деменція, те, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку у дільничного психіатра, те, що ОСОБА_2 є людиною похилого віку, непрацездатною зі скрутним матеріальним становищем та те, що ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1 .
В порушення ч. 5 ст. 177 ЦПК України заявником не додано до заяви всі наявні в неї докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги, а саме докази на підтвердження обставин зазначених вище.
В порушення ч. 3 ст. 297 ЦПК України заява не містить викладу обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Також, до заяви не додано докази на підтвердження обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Так, заявником в заяві не зазначено жодних обставин, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та не надано жодних документів, які б підтверджували такі обставини, які в свою чергу є ключовими при вирішенні питання щодо визнання особи недієздатною, що в свою чергу передбачено ч. 1 ст. 39 ЦК України.
Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 25.05.1998 зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.
Окрім цього, суддя звертає увагу, що відсутність викладу таких обставин та доказів, що їх підтверджують, позбавляє суддю можливості встановити наявність достатніх підстав про психічний розлад здоров`я фізичної особи необхідних для вирішення питання про призначення судово-психіатричної експертизи для встановлення її психічного стану, чого в свою чергу вимагає ч. 1 ст. 298 ЦПК України.
В той же час, зазначені в заяві відомості щодо існування у ОСОБА_2 тяжкою хвороби, через яку вона перебуває у безпорадному стані, потребує постійного догляду, що у березні 2019 року ОСОБА_2 був встановлений діагноз: судинна деменція, те, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку у дільничного психіатрабез надання жодних документів на підтвердження таких обставин, не можуть слугувати підтвердженням наявності у особи хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною.
Фактично недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України.
Відтак, визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може.
Так, визнання фізичної особи недієздатною є по суті правовим оформленням змін психіки людини як явища, що виражає прояв сил природи незалежно від дій та усвідомлення особи. Головним завдання суду при визнанні особи недієздатною є констатувати це явище та оцінити його з правової точки зору, тобто задовольнити заяву про визнання особи недієздатною чи відхилити таку заяву.
В свою чергу, ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В той же час, згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Проте, відсутність у заяві обставин, що свідчать, про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та документів, які б підтверджували такі обставини позбавляють суддю можливості встановити достатні підстави для розгляду справи по суті, що в подальшому може призвести до суттєвих порушень прав особи, стосовно якої вирішуватиметься питання, щодо визнання її недієздатною.
Щодо клопотання ОСОБА_1 про проведення судово-психіатричної експертизи слід зазначити наступне.
У своїй постанові від 19 жовтня 2016 року по справі № 6-384цс16 судова палата у цивільних справах Верховного Суду України зазначила, що відповідно до пункту 35 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 № 397 висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.
Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.
Частиною 2 ст. 298 ЦПК України передбачено, що у виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.
В той же час, згідно п. е ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг.
Стаття 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає, що судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.
Так, відповідно до п. 6 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 № 865 (далі - Порядок) за формою проведення судово-психіатричної експертизи (далі СПЕ) може бути амбулаторною, стаціонарною та посмертною.
Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що предметом СПЕ є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Пунктом 17 зазначеного Порядку визначено, що під час проведення амбулаторної та стаціонарної СПЕ особа встановлюється за документами, що посвідчують її особу. З метою з`ясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу експерти проводять психіатричний огляд, оцінюють об`єктивний анамнез, включаючи дані про спадковість психічних розладів, особливості психічного розвитку, сімейний і соціальний статус, особливості реагування на різні життєві ситуації, психічні травми, особливості психічного стану та поведінки під час проведення СПЕ та в період дій, з приводу яких ведеться провадження у цій справі.
Експерти оцінюють особливості зовнішнього вигляду, міміки, руху і мови особи, щодо якої проводиться СПЕ, а також її манеру триматися під час обстеження. У разі виявлення короткочасних порушень свідомості описують їх тривалість, зовнішні прояви (збліднення шкірних покривів, наявність додаткових рухів тощо) для уточнення характеру патологічного стану.
В той же час, відповідно до ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.
При цьому, ст. 11 згаданого вище закону передбачено, що психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
Такий психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром: особи, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.
Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Згідно із сталою практикою Європейського Суду з прав людини обмеження свободи особи, зокрема, в зв`язку з її поміщенням до психіатричної лікарні, має бути перш за все «законним», зокрема відповідати передбаченій законом процедурі; у зв`язку з цим Конвенція про захист прав людини та основних свобод по суті посилається на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримання його матеріально-правових та процесуальних норм.
Крім того, вимога щодо затримання відповідно до «процедури, встановленої законом», вимагає наявності в національному законодавстві «справедливих та належних процедур» і відповідного правового захисту від свавільного позбавлення свободи.
Примусове тримання особи в психіатричному закладі є настільки серйозним заходом, що його застосування є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі, заходи було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства. (рішення у справі «Заїченко проти України», пункт 93).
Таким чином, заявником наразі не зазначено обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними та не надано відповідних доказів на підтвердження цих обставин, що в свою чергу перешкоджає призначенню, підготовці справи до розгляду та вирішенню питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи, оскільки без відповідних доказів призначення справи до розгляду буде порушувати гарантовані права та свободи ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене суддя приходить до висновку, що заява подана з порушенням вимог ст. 297 ЦПК України та без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, що відповідає вимогам ст. 187 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174-177, 187, 260, 294, 297, 353 ЦПК України, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Прийнятизаяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_2 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна до провадження та залишити без руху.
Надати заявнику строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме:
1)зазначити у заяві електронну пошту заявника та відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти заінтересованої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради;
2)зазначити у заяві докази, що підтверджують вказані обставини, а саме, що у березні 2019 року ОСОБА_2 був встановлений діагноз: судинна деменція, те, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку у дільничного психіатра, те, що ОСОБА_2 є людиною похилого віку, непрацездатною зі скрутним матеріальним становищем та те, що ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1 ;
3)додати до заяви всі наявні в заявника докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги;
4)зазначити у заяві обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними;
5)додати до заяви докази на підтвердження обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Роз`яснити заявнику, що в разі якщо заявник усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків, в той же час, якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява залишається без розгляду.
Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду
Суддя К.С. Маштак