Справа № 371/1457/18
Провадження № 4-с/202/2/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Кишковар Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересовані особи: Миронівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаною скаргою до Миронівського районного суду Київської області, згідно якої просить скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миронівського районного управління юстиції Олексієнка С.П. від 02.02.2012 року у виконавчому провадженні № 31001229 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3907 від 01.12.2011 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 671 263,94 грн., та зобов`язати Миронівський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про скасування арешту.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року скаргу передано за підсудністю на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2019 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О.

Ухвалою судді від 22 липня 2019 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Вимоги скарги обґрунтовані наступним. В провадженні Миронівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУ у Київській області на примусовому виконанні знаходилось виконавче провадження № 31001229 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3907 від 01.12.2011 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 671 263,94 грн. 26 квітня 2013 року державним виконавцем у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказує, що в рамках даного виконавчого провадження постановою державного виконавця ВДВС Миронівськго РУЮ Олексієнка С.П. від 02.02.2012 року при відкритті провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Однак, не зважаючи на завершення виконавчого провадження, державним виконавцем в порушення вимог закону не було знято арешт у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з даною скаргою.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали скарги, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів постановою державного виконавця ВДВС Миронівського РУЮ Олексієнка С.П. від 02.02.2012 року про відкриття виконавчого провадження № 31001229 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 /а.с. 6/.

Згідно листа начальника відділу Миронівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Кармазина Р.М. від 20.04.2018 року Вих. № 5342 в провадженні відділу на примусовому виконанні знаходилося виконавче провадження № 31001229 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3907 від 01.12.2011 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 671 263,94 грн. 26 квітня 2013 року держаним виконавцем у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Виконавче провадження після завершення було передано до архіву та знищено /а.с. 7/.

Відповідно до ст.447, ч.ч.2,3 ст.451 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В силу ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV в редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа стягувачу (втрата чинності з 05.10.2016 року, крім статті 4. Стаття 4 втратила чинність з 05.01.2017 року згідно із Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на викладене, суд вважає що вимоги скарги про зобов`язання зняти арешт з майна боржника та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не підлягають задоволенню, оскільки державним виконавцем 26 квітня 2013 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому, з огляду на те, що державний виконавець діє у межах спеціального Закону та виконання виконавчого документу, скарга задоволенню не підлягає і підняте питання може бути вирішено шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258-260, 268, 450-452 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересовані особи: Миронівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції у 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.О. Кухтін