ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4819/20 Справа № 215/4800/19 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 215/4800/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Камбул М.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 04 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» звернулась з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позову зазначено, що 20.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №00 відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти (кредит) в сумі 9492 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язався сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у Договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 47934,60 грн. за курсом НБУ на дату укладення договору.

Відповідно до п.2.1 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №00, у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі Позичальника за договором, ОСОБА_2 передав в заставу Банку, а Банк прийняв наступне рухоме майно - транспортний засіб марки Daewoo FSO Lanos НОМЕР_1 , 2007 року, колір чорний, номери агрегатів НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Пунктом 2.2 вищевказаного договору визначено, що домовленістю сторін вартість предмету застави складає 47935 грн.

17.11.2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», укладено Договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». В свою чергу, позивач набув статусу заставодержателя відносно вказаного предмету застави, про що зроблено запис в Державному реєстрі.

Станом на дату укладення договору факторингу № 46 від 17.11.2016 року, сума заборгованості ОСОБА_2 перед новим кредитором, тобто позивачем, за кредитним договором № 0 від 20.06.2007 року становить 86271,37 грн.

Боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час вжиття заходів щодо встановлення осіб, які набули право власності на автомобіль, який перебуває в заставі у позивача, в липні 2019 року було встановлено, що станом на 10.11.2010 року заставлений автомобіль належить новому власнику ОСОБА_1 , та автомобілю присвоєні нові номерні знаки - НОМЕР_4 , дозвіл про зняття якого з обліку позивачем не надавався.

На підставі наведеного вище позивач просив суд звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Daewoo FSO Lanos НОМЕР_1 , 2007 року, колір чорний, номери агрегатів НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить на праві власності відповідачу в рахунок часткового погашення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007 року, що складають 47935 грн., в тому числі сума простроченого основного боргу - 47935 грн. та стягнути з відповідача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року в задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Договору факторингу № 46, право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» та позивач набув статусу заставодержателя відносно вказаного предмету застави, про що зроблено запис в Державному реєстрі, тому, у разі невикоанння або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави.

Зауважує на тому, що ст. 27 Закону України «Про заставу» чітко регламентує, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, однак, ані Банком, ані позивачем як заставодержателем, дозвіл про зняття транспортного засобу з обліку не надавався, запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не вилучався.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на його думку, апеляційну скаргу позивача просить залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 20.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №00, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 9492 дол. США а ОСОБА_2 зобов`язався сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у Договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 47934,60 грн. за курсом НБУ на дату укладення договору (а.с.6-9).

Відповідно до п.2.1 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №00, у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі Позичальника за договором, ОСОБА_2 передав в заставу Банку, а Банк прийняв наступне рухоме майно - транспортний засіб марки Daewoo FSO Lanos НОМЕР_1 , 2007 року, колір чорний, номери агрегатів НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Пунктом 2.2 вищевказаного договору визначено, що домовленістю сторін вартість предмету застави складає 47935 грн.

17.11.2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», укладено Договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». В свою чергу, позивач набув статусу заставодержателя відносно вказаного предмету застави, про що зроблено запис в Державному реєстрі (а.с. 11-18).

Станом на дату укладення договору факторингу № 46 від 17.11.2016 року, сума заборгованості ОСОБА_2 перед новим кредитором, тобто позивачем, за кредитним договором № 0 від 20.06.2007 року становить 86271,37 грн., що підтверджується реєстром боржників до Договору Факторингу № 46 від 17.11.2016 року (а.с.19).

Боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідно до інформації, наданої Регіональним сервісним центром МВС в Кіровоградській області від 04 грудня 2019 року, станом на 10.11.2010 року заставлений автомобіль марки Daewoo FSO Lanos НОМЕР_1 , 2007 року, колір чорний, номери агрегатів НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 належить новому власнику ОСОБА_1 , та автомобілю присвоєні нові номерні знаки - НОМЕР_4 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно, позивач керувався ст.20 Закону України «Про заставу», згідно якої заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Крім того, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Так, згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), що передбачено ст. 572 ЦК України.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Як становлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №00 від 20.06.2007 року, та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України, позичальник ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути Банку кредит та сплатити проценти.

При цьому, 17.11.2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», був укладений Договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». В свою чергу, позивач набув статусу заставодержателя відносно вказаного предмету застави, про що зроблено запис в Державному реєстрі (а.с.11-18).

Станом на дату укладення договору факторингу № 46 від 17.11.2016 року, сума заборгованості ОСОБА_2 перед новим кредитором, тобто позивачем, за кредитним договором № 0 від 20.06.2007 року становить 86271,37 грн., що підтверджується реєстром боржників до Договору Факторингу № 46 від 17.11.2016 року (а.с.19).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про заставу» та статтею 572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження, за винятком таких випадків:1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності

в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками викладеними в Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, провадження№ 61-13383 св 19.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 21.07.2010 року спірний автомобіль був знятий з обліку в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів та переданий до комісійної мережі.

В Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис від 04 березня 2010 року про реєстрацію звернення стягнення на спірний автомобіль, який, відповідно до вимог чинного законодавства, міг бути внесений за заявою обтяжувача, тобто, в даному випадку - АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень.

Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином, колегія суддів вважає, що запис від 04 березня 2010 року, який міститься в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна про реєстрацію звернення стягнення на спірний автомобіль, внесений за заявою обтяжувача, а саме - АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», тому відсутні підстави вважати, що зняття спірного автомобіля з реєстрації в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, передача його в комісійну мережу та відчуження в подальшому відповідачу, відбулися без згоди обтяжувача, яким, станом на момент внесення запису міститься в Держаний реєстр обтяжень рухомого майна - 04 березня 2010 року та станом на момент набуття відповідачем права власності на спірний автомобіль - 10.11.2010 року, був АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Так, не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, однак, ані Банком, ані позивачем як заставодержателем, дозвіл про зняття транспортного засобу з обліку не надавався, запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не вилучався, оскільки як вбачається із матеріалів справи, як на момент внесення запису до Держаного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію звернення стягнення на спірний автомобіль - 04.03.2010 року, так і на момент відчуження спірного автомобіля, а саме - 10.11.2010 року, позивач по справі не набув статусу заставодержателя, тому питання щодо надання дозволу на зняття спірного транспортного засобу з обліку не могло входити до компетенції позивача. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що АКІБ «УкрСиббанк» не надавав згоди на зняття спірного автомобіля з обліку, натомість запис від 04 березня 2010 року, який міститься в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна про реєстрацію звернення стягнення на спірний автомобіль, який внесений за заявою обтяжувача, а саме - АКІБ «УкрСиббанк», свідчить про згоду Банку на відчуження спірного автомобіля задля задоволення вимог кредитора.

Таким чином, суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: