ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/465/20 Справа № 209/1456/17 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року по справі за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» до ОСОБА_1 - про визнання договору укладеним, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 червня 2017 року КП КМР «Тепломережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним. Просило суд визнати укладеним, на умовах запропонованих позивачем договір на відпуск теплової енергії від 13 березня 2017 року № 537т.

Рішенням Дніпровського районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року позов КП КМР «Тепломережі» задоволено. Визнано укладеним на умовах, запропонованих КП КМР «Тепломережі», договір на відпуск теплової енергії від 13 березня 2017 року № 537т.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог КП КМР «Тепломережі» до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно - перукарню (вбудоване приміщення № 63 ) від 26 серпня 2005 року (а.с. 13-14, 66).

Рішенням виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 10 січня 2005 року № 612 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 28 липня 2005 року, щодо здійснення реконструкції нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 під перукарню з організацією окремого входу, відповідно до якого вирішено прийняти в експлуатацію перукарню за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 58-60).

Як суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 не зареєстрований.

02 серпня 2016 року, працівниками КП КМР «Тепломережі» виявлено споживання теплової енергії без відповідного договору на теплопостачання на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходиться магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та складено припис про необхідність негайного укладання договору на теплопостачання (а.с. 15).

23 травня 2017 року, працівниками КП КМР «Тепломережі» складений протокол обстеження об`єктів споживачів теплової енергії, яким зафіксовано, що належне ОСОБА_1 приміщення перебуває зачинене та знаходиться під охороною (а.с. 16).

КП КМР «Тепломережі» складений і підписаний відповідний договір на теплопостачання від 13 березня 2017 року № 537т, який у двох примірниках, підписаних і скріплених печаткою з боку позивача, направлено ОСОБА_1 листом № 00.09.0238/1 від 13 березня 2017 року № 00.09.0238/1 (а.с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки працівниками підприємства виявлено споживання ОСОБА_1 теплової енергії без відповідного договору на теплопостачання на об`єкті за вказаною адресою, а відповідно до Правил користування тепловою енергією та ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача теплової енергії, тому суд вважав, що позовні вимоги КП КМР «Тепломережі» є обґрунтованими, а запропонований позивачем відповідачу до підписання договір, як такий що набув юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства і є обов`язковим для сторін, тому визнав укладеним, на умовах запропонованих позивачем, зазначений договір на відпуск теплової енергії від 13 березня 2017 року за № 537т.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст.. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст.. 3-5 ЦПК України 2004 року) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2012 року № 6-110цс12.

ЦК України у ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. 642?643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно зі ст.. 24 Закону України «Про теплопостачання» одним із основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Пунктом 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач комунальних послуг, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі-Правила) споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 цих Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до рекомендованих роз`яснень, направлений відповідачу проект договору на відпуск теплової енергії № 537т, повністю відповідає всім нормам законодавства і не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції, що підтверджується Роз`ясненням Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.07.09 р., №1459/44/04-09 (а.с.18).

Укладення даного договору є обов`язковим для сторін, тому як він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язковим для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Тому можна розцінювати запропонований Позивачем Відповідачу до підписання договір, як такий що набув юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, і є обов`язковим для сторін.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач з 2000 року не споживає теплову енергію, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки на адресу КП КМР «Тепломережі» відмови від послуг з надання теплової енергії від споживача не надходило, іншого джерела отримання теплової енергії споживач не обирав, доказів про укладення договорів про надання теплої енергії з іншими установами не надавав.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: