Справа № 567/206/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

озглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що у сторін є спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею.

Згідно судового наказу Острозького районного суду від 30.10.2017 з відповідача стягуються аліменти на утримання їх дочки в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Вказує, що на даний час виникла необхідність у зміні способу стягнення аліментів в зв`язку із зміною обставин, що враховувались судом при визначенні розміру аліментів.

Водночас вказує, що на даний час відповідач працевлаштований та отримує стабільний дохід, має у власності нерухоме та цінне рухоме майно, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної неповнолітньої дочки в більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду.

Зазначає, що на даний час вона не працює у зв`язку з чим не в змозі самостійно забезпечити їх дочці належне утримання, достатнє для її віку.

Посилаючись на вказані обставини, просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача згідно судового наказу Острозького районного суду від 30.10.2017 року та стягувати з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття.

Ухвалою Острозького районного суду від 11.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України без повідомлення (виклику) сторін та роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що відповідач отримав копію ухвали суду від 11.03.2020 року та позовну заяву з додатками 14.03.2020 року.

У встановлений судом строк відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що позов не визнає, зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів покращення його матеріального стану, який на його думку погіршився у зв`язку зі збільшенням витрат на сім`ю, так як 18.12.2018 року ним було укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народився син ОСОБА_4 .

Окрім того, зазначає, що стягнення аліментів у зміненому судом розмірі можливе лише з дати набрання рішенням суду законної сили, а не з дати подання позову до суду.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що на його думку сам по собі факт утворення відповідачем нової сім`ї та народження дитини не свідчить про погіршення матеріального стану відповідача, факт придбання у власність автомобіля та наявність доходу з постійного місця роботи спростовують пояснення відповідача про погіршення його матеріального стану.

Зазначає, що оскільки предметом позову є зміна способу стягнення аліментів, то заперечення проти цих вимог посиланням на відсутність підстав для збільшення розміру аліментів не відповідає вимогам закону.

Вказує на те, що зміна способу стягнення аліментів є правом отримувача аліментів і єдиною перешкодою для задоволення такого позову може бути лише встановлена судом об`єктивна неможливість стягнення, якою може бути відсутність постійного доходу, якщо судом вирішується питання про стягнення аліментів у частці від доходу.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Острозького районного суду від 25.09.2017 року.

Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №12 від 14.05.2010 року), що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , виданим 14.05.2010 року, згідно якого позивач вказана її матір`ю, а відповідач - батьком.

Згідно судового наказу Острозького районного суду від 30.10.2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, позивач посилається на те, що відповідач працевлаштований та отримує стабільний дохід, поліпшився його матеріальний стан, а також на те, що погіршився її матеріальний стан, оскільки вона не працює.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В той же час, зазначеною нормою СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів не тільки у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, але і в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст.7 СК України.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду та вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст.181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи зміст ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192, 181 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позову із зазначених підстав, застосуванню підлягають не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів слід з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду та вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час обставини, враховані судом при визначені розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 змінились.

Так, судом встановлено, що відповідач працевлаштований та працює в регіональній філії «Львівська залізниця», де протягом 2019 року отримав 273831,11 грн. (виплаченої) заробітної плати, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів. Отже середній розмір заробітної плати відповідача протягом 2019 року становив 22819,26 грн. на місяць (з врахуванням вже сплачених податків).

Відповідно до довідки про доходи від 03.03.2020 року встановлено, що протягом 2019 року позивачка отримала 42066 грн. (виплаченої) заробітної плати. Отже середній розмір заробітної плати позивачки протягом 2019 року становив 3050,50 грн. на місяць (з врахуванням вже сплачених податків).

Таким чином, розмір заробітної плати позивачки протягом 2019 року був майже в 7,5 разів меншим заробітної плати відповідача.

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач перебуває в шлюбі та від даного шлюбу має малолітнього сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Водночас, з трудової книжки позивачки вбачається, що на даний час вона не працевлаштована.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №203207415 та 203107485 встановлено, що у власності відповідача перебуває житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , а у власності позивачки перебуває квартира АДРЕСА_3 в тому ж населеному пункті.

Водночас, з витягів є Єдиного державного реєстру МВС України встановлено, що у власності позивачки перебуває скутер марки Suzuki Seria ZZ, 1996 року випуску, право власності на який набуто за час перебування у шлюбі, а у власності відповідача перебуває автомобіль Citroen Berlingo, 2009 року випуску, право власності на який набуто 01.02.2020 року.

Суд вважає, що виходячи із вимог ч.1 ст.192 СК України, у системному зв`язку з положенням ч.2 ст.182 СК України, ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, які стягуються із відповідача підлягає зміні, оскільки зміна способу стягнення аліментів є правом отримувача аліментів та зважаючи на те, що значно змінився в сторону погіршення матеріальний стан отримувача аліментів та змінився в сторону покращення матеріальний стан платника аліментів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум, встановлюється законом про бюджет кожного року.

Судом встановлено, що після винесення судового наказу про стягнення аліментів, у зв`язку із погіршенням майнового стану позивачки, яка втратила роботу, вона втратила можливість належним чином забезпечувати дитину.

Дані обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, на думку суду, є істотними та достатніми для зміни визначеного за судовим рішенням розміру аліментів та можуть слугувати самостійною підставою для зміни їх розміру та способу присудження.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених правових норм, суд вважає можливим змінити спосіб стягнення аліментів.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в новій редакції та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їх дочки, не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

За правилами ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в той же час ст.192 СК України, якою регулюються правовідносини щодо зміни розміру аліментів, не містить норми про те, що зміна розміру аліментів присуджується з дати звернення до суду з зазначеним позовом.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

При цьому, суд виходить з того, що необхідність стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1/4 частини його заробітку позивачкою не доведена та буде надто обтяжливою для відповідача, оскільки він має на утриманні ще одну дитину.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 840,80 грн. судового збору.

На підставі 129-1 Конституції України, ст.80, 180-183, 185, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 30.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 та стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.04.2020.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.