Постанова

Іменем України

23 квітня 2020 року

м. Київ

справа №314/3019/16-ц

провадження №61-16852св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Вільнянський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року у складі судді Мануйлової Н. Ю. та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року у складі колегії суддів Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (ділі - Вільнянський РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області) Діденко-Грецької К. В. у виконавчому провадженні № 51813049 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а саме - 2 527 262 грн; зобов`язати старшого державного виконавця Вільнянського РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецьку К. В. прийняти постанову, якою скасувати арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, а саме - 2 527 262 грн.

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебуває рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про повернення боргу, та всього стягнуто з ОСОБА_1 суму у розмірі 2 290 120 грн.

Постановою старшого державного виконавця Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецькою К. В. від 22 лютого 2019 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках ОСОБА_1 в межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, у розмірі 2 527 262 грн.

Приймаючи оскаржувану постанову, старшим державним виконавцем Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецькою К. В. не надано належних доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, оскільки боржником частково сплачувалась заборгованість, незважаючи на скрутний фінансовий стан.

Крім того, ОСОБА_1 належним чином не повідомлявся про відкриття виконавчого провадження, жодної постанови в межах виконавчого провадження не отримував, що свідчить про незаконність проведених виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року, залишеної без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що при проведенні виконавчих дій щодо накладення арешту на кошти боржника, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити скаргу.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, свідчить про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Приймаючи оскаржувану постанову, старший державний виконавець Вільнянського РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецькою К. В. не надано належних доказів на підтвердження ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Судами першої та апеляційної інстанції не надано оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 частково сплачувалась заборгованість, тобто виконувалось судове рішення, та не враховано, що сам факт перерахування грошових коштів, є по суті виконанням судового рішення, а отже виключає умисне ухилення від виконання судового рішення.

Судами не надано обґрунтованої оцінки тим обставинам, що накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 які містяться на банківських рахунках, (в тому числі - і на тих, що будуть в подальшому відкриті боржником), унеможливлює виконання рішення суду про стягнення боргу.

Визнавши законною постанову старшого державного виконавця Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 22 лютого 2018 року про арешт рахунків, фактично унеможливили виконання частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття заходів щодо примусового виконання рішень, оскільки ОСОБА_1 не матиме можливості користуватися грошовими коштами, розміщеними на рахунках, та не маючи рухомого і нерухомого майна, не зможе виконувати рішення суду.

Судами залишено поза увагою, що боржник не отримував копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і її копія рекомендованим листом про вручення не надсилалась, тобто не відбулось повідомлення боржника про наявність виконавчого провадження. Докази щодо підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні.

Вирішуючи дану скаргу, суди здійснили фактично аналіз копій (ксерокопій) документів, наданих працівником ДВС, які ставилися під сумнів представником боржника, матеріалів виконавчого провадження не вивчали, а отже обґрунтували рішення неналежними доказами і припущеннями.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Вказаний відзив колегія суддів не бере до уваги, оскільки він не відповідає вимогам частини четвертої статті 395 ЦПК України, зокрема, не містить доказів надсилання його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Статтею 18 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право, зокрема накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом статті 56 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Встановивши, що рішення суду, яке набрало законної сили, тривалий час не виконується, державним виконавцем вжито заходи щодо його виконання, зокрема, отримано інформацію про наявні у боржника кошти на рахунках в банку, на відповідних правових підставах, передбачених статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», яка не містить будь-яких обмежень у вчиненні таких дій, обґрунтовано прийнято постанову про арешт його коштів у межах загальної суми боргу, який складає 2 527 262 грн.

Доводи касаційної скарги про виконання судового рішення ОСОБА_1 є безпідставними та не спростовують правомірність дій державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника у межах загальної суми боргу у розмірі 2 527 262 грн, оскільки сплачена скаржником згідно квитанції від 26 лютого 2018 року сума у розмірі 1000 грн за період з 03 серпня 2016 року, тобто з моменту відкриття виконавчого провадження, не є доказом належного виконання судового рішення, а встановлені судами обставини, зокрема щодо вчинених державним виконавцем виконавчих дій, свідчать про невиконання боржником більше двох років рішення суду, яке набрало законної сили.

При цьому, ОСОБА_1 достовірно відомо про наявність боргу та виконавчого провадження, однак у добровільному порядку рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року боржник не виконує.

27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 з`явився до Вільнянського РВ ДВС та давав пояснення з приводу виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підтверджень факту ознайомлення ОСОБА_1 з виконавчим провадженням спростовуються, дослідженими судами під час розгляду справи доказами, зокрема письмовим поясненням та актом від 27 жовтня 2016 року, підписаними власноруч боржником та в якому зафіксовано, що він ознайомився з виконавчим провадженням.

Посилання заявника на те, що накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , які містяться на банківських рахунках, (в тому числі - і на тих, що будуть в подальшому відкриті боржником) унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу, є безпідставними, оскільки за змістом частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується саме для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до пункту 8 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Таким чином, дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника відповідають вимогам закону, є правомірними та такими, що здійснені у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» і Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на його кошти, які знаходяться в банківських установах в межах загальної суми боргу у розмір 2 527 262 грн, при тому що судове рішення про стягнення цих коштів заявником добровільно не виконується протягом тривалого часу, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська