Справа № 137/239/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
сторін у справі
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
24.02.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 13.10.2010 відповідач у справі ОСОБА_2 за розпискою отримав від ОСОБА_3 позику в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 20.10.2010. Однак відповідач у справі свої зобов`язання до зазначеної дати не виконав. З метою забезпечення виконання позичальником грошових зобов`язань, 31.09.2013 ОСОБА_3 уклав з позивачем ОСОБА_1 договір поруки, за яким ОСОБА_1 поручився за виконання ОСОБА_2 обов`язків щодо повернення грошових коштів за розпискою від 13.10.2010. Оскільки з жовтня 2010 року ОСОБА_2 , не виконував зобов`язань за позикою, обов`язок щодо повернення коштів виконував позивач, як поручитель.
Позивач зазначає, що станом на 28.12.2019 він повністю виконав грошові зобов`язання позичальника за розпискою від 13.10.2010, при цьому сплатив позикодавцю за період з моменту укладення договору поруки кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США. Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від повернення коштів, позивач просить суд стягнути на його користь борг в сумі 195 836,00 грн., що за курсом НБУ станом на 15.02.2020, день звернення з позовом до суду, еквівалентно 8000 доларів США (1 долар США- 24,4795 грн.).
01.04.2020 відповідач у справі ОСОБА_2 надав суду відзив, відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки той не був стороною договору. Зазначає, що перш ніж задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_3 ,поручитель який зазначений в договорі поруки від 31.09.2013 ОСОБА_1 зобов`язаний попередити про це боржника ОСОБА_2 , як це передбачено ч.1 ст. 555 ЦК України. Тобто не повідомили відповідача у справі, що кредитор ОСОБА_3 зажадав погасити борг., чого позивачем зроблено не було. Договір позики між відповідачем та ОСОБА_3 укладався 13.10.2010, а договір поруки укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 31.09.2013. Також зазначає, що договір позики за борговою розпискою від 13.10.2010 укладався між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а термін дії та виконання якої відбувся 20.10.2010, що означає: при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 20.10.2013. Проте неналежний позивач звернувся з позовом до суду лише в лютому місяці 2020 року. Таким чином ОСОБА_2 просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позові. Повідомив суду про обставини справи, позики, договору поруки. Зазначив, що в період 2013-2015 роки та з 2019-2020 років повідомляв відповідача про договір поруки листами, однак докази щодо вказаного твердження суду надати не може. На запитання відповідача підтвердив, що він позивач у справі ОСОБА_1 являється зятем ОСОБА_3 . Відповідач не просив ОСОБА_1 бути його поручителем, не являється родичем.
Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову. Відповідач визнав, що дійсно отримував від ОСОБА_3 кошти, котрі повернув останньому протягом 10 днів. Відповідачу стало відомо про договір поруки лише тоді, коли йому із суду прийшла позовна заява. Біля десяти років підтримує дружні відносини із ОСОБА_4 , котрий за весь час ні разу не вказав про існування договору поруки.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача у якості свідка ОСОБА_3 заперечив проти тієї обставити, що ОСОБА_2 кошти йому були повернути в добровільному порядку, тому ОСОБА_3 був змушений заключити договір поруки зі своїм зятем позивачем у справі. Ініціатором договору поруки виступив сам ОСОБА_3 , оскільки не хотів порушувати строк позовної давності, тому за порадою адвоката зробив договір поруки. Доказів отримання відповідачем листів із повідомлення про існування договору поруки свідком не надано. Свідок вказав, що повідомленням відповідача займався його адвокат.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_5 повідомив, що відповідач у справі ОСОБА_2 являється його батьком. Зазначив про обставини повернення у 2010 році коштів ОСОБА_3 . Свідку не відомо про існування договору поруки.
Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до розписки від 13.10.2020 (а.с. 3) ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 вісім тисяч доларів (64 тисячі гривень). Зобов`язався повернути до 20.10.2010. Згодом 31.09.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно якого ОСОБА_1 поручається перед ОСОБА_3 за виконанння ОСОБА_2 обов`язків щодо повернення грошових коштів за розпискою від 13.10.2010 (а.с. 4). Актом від 10.01.2020 (а.с. 5) зазначається, що ОСОБА_1 , як поручитель, повністю сплатив суму боргу за ОСОБА_2 , які останній заборгував за розпискою від 13.10.2010, право на вимогу на суму 8000 доларів США перейшло до поручителя. Претензій майнового характеру у позикодавця до поручителя відсутні. (а.с. 5).
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ст.ст. 553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.
Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Як зазначено в ч. 1ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
В судовому засіданні позивачем не надано суду доказів того, чи одержував відповідач відомості про те, що до позивача перейшло право вимоги за зобов`язанням, яке грунтуються на позиції, чи надавав відповідачу (боржнику) докази переходу до нього права у зобов`язанні.
Тому суд вважає, що наслідки, передбачені ст. 556 ЦК України та умовами договору поруки, щодо переходу всіх прав кредитора до поручителя, внаслідок повного виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, не настали оскільки поручитель не повідомив про перехід права вимоги боржника, відтак у позивача, як у поручителя, не виникло право пред`явити зворотну вимогу до боржника (відповідача).
Під час судового розгляду стороною позивача неодноразово згадувалось про повідомлення відповідача про зміну кредитора, однак доказів на підтвердження вказаного твердження суду не надано, будь-яких клопотань, у тому числі перед судовими дебатами, позивачем не заявлено.
Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У свою чергу договір поруки не був передбачений договором про отримання коштів (розпискою). Відтак за своєю суттю договір поруки можливо вважати таким, що не має юридичних наслідків.
При прийнятті рішення судом взято до уваги, що боржник, як правило не бере участь, у договорі поруки це передусім, грунтується на тому, що договір поруки не передбачає виникнення або навпаки припинення будь-яких прав та обов`язків боржника. Договір поруки врегульовує відносини, що можуть виникнути між кредитором та поручителем у разі порушення боржником своїх зобов`язань. Водночас враховуючи, що після виконання поручителем зобов`язання за боржника, до поручителя переходять права кредитора на отримання виконання зобов`язання (ч.2 ст. 556 ЦК України), доцільним вбачається ознайомлення боржника із умовами договору поруки. Крім того, таке ознайомлення значною мірою відповідатиме принципу добросовісності, оскільки боржнику буде відомо про можливість зміни кредитора у разі невиконання боржником своїх зобов`язань. Відтак це унеможливить акумулювання вимог до боржника без його відома третьою особо, яка зацікавлена в отриманні контролю над боржником.
Відтак суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних доказів, які би підтверджували законність прав його вимоги до відповідача, що у свою чергу порушує право відповідача.Таким чином, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.
Одночасно суд вважає за необхідне відмовити у клопотанні сторони відповідача щодо відмови в задоволенні позову по причині пропуску строку позовної давності, оскільки відмовити в задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду, в позові слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його безпідставністю, то зазначене слугує самостійною підставою для відмови в задоволенні позову при пропуску строку звернення до суду.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ст.5 п.13 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.06.2018р. у справі №572/2088/17, зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 відповідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.12.2003 (а.с.10) є учасником бойових дій, тому його слід звільнити від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 251-252, 256-257, 548, 553, 555, 559 ЦК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення складено 30.04.2020.

Суддя : Гопкін П. В.