Постанова

Іменем України

30 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 619/732/17

провадження № 61-710св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 серпня 2018 року у складі судді Остропілець Є. Р. та постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Піддубного Р. М., Котелевець А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області (далі - прокуратура) звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що під час проведення перевірки правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року (далі - рішення ради) ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0, 1500 га, розташовану на АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення ради відповідач отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку від 23 грудня 2008 року серії ЯЖ №461502.

Зазначав, що вказане рішення ради прийнято з порушенням вимог статей 17, 122 ЗК України, статей 4, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області, що підтверджується постановами Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та 11 серпня 2014 року, прийнятими за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням голови ради, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК України, у яких судами встановлено, що рішення ради складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою без попереднього винесення цього питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, а отже рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області про передачу відповідачу земельної ділянки загальною площею 0,1500 га не приймалося.

Згідно з листом відділу Держгеокадастру у Дергівському районі Харківської області від 14 жовтня 2016 року № 10-20.18-0.7-3707/2-16 спірна земельна ділянка розташована за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Русько-Лозівська сільська рада взагалі не мала права приймати рішення щодо спірної земельної ділянки, оскільки повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів належить до компетенції районних державних адміністрацій.

Посилаючись на викладене, позивач просиввизнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :00:000:0439, загальною площею 0,1500 га від 23 грудня 2008 року серії ЯЖ №461502, виданий на ім`я ОСОБА_1 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 86), зобов`язати відповідача повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області спірну земельну ділянку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року, в задоволенні позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позовні вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на спірну земельну ділянку є доведеними, проте в задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, заступник прокурора Харківської області подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга заступника прокурора Харківської області аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, не врахували обставин, за яких спірне майно вибуло з власності держави, оскільки рішення уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування щодо передачі землі у приватну власність не приймалось всупереч статей 116, 118 ЗК України, без відповідної правової підстави та поза волею власника.

Суди попередніх інстанцій безпідставно застосували наслідки спливу позовної давності до позовних вимог про витребування майна. До того ж, що спірна земельна ділянка передана відповідачці неповноважним органом, прокурору стало відомо у 2014 році з постанови у кримінальній справі.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Витребувано із Дергачівського районного суду Харківської області зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, розташовану на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 грудня 2008 рокусерії ЯЖ №461502, який зареєстровано в управлінні Держгеодастру у Дергачівському районі Харківської області за № 86.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (чинного на момент виникнення вказаних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з листом відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 04 жовтня 2016 року № 10-20.18-0.7-3707/2-16 земельна ділянка надана у власність ОСОБА_1 для сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами с. Руська-Лозова Дергачівського району Харківської області.

Таким чином, Русько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області передаючи ОСОБА_2 земельну ділянку у власність з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в адміністративних межах Русько-Лозівської сільської ради, вийшла за межі своїх повноважень, оскільки спірна земельна ділянка знаходитьсяза межами населеного пункту.

Під час розгляду справи судом першої інстанції до ухвалення рішення представник відповідача звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Оскільки право власності на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з державної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов'язується з моментом, колиГоловне управління Держгеокадастру у Харківській області довідалося або могло довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила.

Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор.

Прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Оскаржуваний державний акт від 23 грудня 2008 року серії ЯЖ №461502, виданий на ім`я ОСОБА_1 , містить підпис уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що свідчить про обізнаність державного органу про прийняття Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області рішення з перевищенням наданих їй повноважень.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в зв`язку з пропуском позовної давності.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції тапостанови апеляційного суду- без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 серпня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук