ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 645/3951/19

провадження № 22-ц/818/2240/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Кругової С.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року, постановлене у складі судді Ульяніч І.В.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити встановлений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2017 року спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 888,50 грн., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 713 грн., починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі Ѕ частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з заявою і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що вона разом з відповідачем є батьками дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року шлюб розірвано, після чого діти проживають разом з нею. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 888,50 грн., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 713 грн., починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 30 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55275871 з виконання виконавчого листа Фрунзенського районного суду м. Харкова. Однак, розмір аліментів, визначений у вказаному рішенні, не відповідає обов`язковому мінімальному розміру аліментів за законом і за період дії судового рішення різниця перевищує двомісячний розмір аліментів. Вказала, що діти потребують щомісячних витрат на страхування, належне харчування, лікування, гардероб, канцтовари, тощо. ОСОБА_5 навчається у театральній студії, для ОСОБА_4 залучаються репетитори з математики та англійської мови. Також зазначила, що з часу ухвалення рішення матеріальний стан відповідача значно покращився через працевлаштування в Литві. На теперішній час ОСОБА_2 працює водієм у службі таксі «3040». Тобто, відповідач має можливість забезпечувати дітей в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 888, 50 грн., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 713 грн., починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 в розмірі Ѕ частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції про зміну способоу стягнення з ОСОБА_2 алмінетів на утримання дітей скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та при неправильному застосуванні норм процесуальнрго права. Вказує, що розвиток здібностей дітей, їх хвороба є підставами, відповідно до ч.1 ст.185 СК України, до стягнення додаткових витрат на дітей, але така позовна вимога позивачкою не заявлялась. Суд порушив принцип диспозитивності та у порушення ч.1 ст.13 ЦПК України, ухвалюючи вказане рішення, вийшов за межі позовних вимог. Крім того, витрати на сплату страхових внесків за договором страхування дітей не повинні жодним чином враховуватись при визначенні розміру ані аліментів, ані додаткових витрат на дитину, тому що страхування життя на здоров`я на випадок хвороби, відповідно до ст.6 Закону України «Про страхування» є суто добровільним, до розвитку здібностей відношення не має, не пов`язано з особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України та не входить до переліку обставин, які враховуються при призначенні розміру аліментів та передбачені ст.182 СК України. Також звертає увагу суду на те, що, змінюючи спосіб стягнення аліментів, суд фактично збільшив їх розмір. Зміна розміру аліментів, відповідно до ст.192 СК України, має відбуватися за рішенням суду виключно на вказаних підставах - у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Крім того, суд не звернув уваги на те, що вказані підстави позивачкою належними та допустимими доказами не доведені. Факт праці за кордоном, сам по собі, не означає покращення матеріального стану, на який посилається позивачка. До того ж, судом залишено поза увагою те, що на утриманні відповідача, окрім дітей, є також матір похилого віку - ОСОБА_6 , 1938 року народження, у якої відповідач є єдиною дитиною, й з якою він проживає разом за однією адресою. Звертає увагу суду на те, що позивачка підтвердила у суді, що вона є фізичною особою-підприємцем, володарем інтернет-магазину, їздила на відпочинок з усіма дітьми у 2019 році до країн ЄС, тому вкрай незрозумілий висновок суду про те, що матеріальний стан позивачки погіршився. Вказує, що з часу призначення аліментів матеріальне становище Позивача не покращилось, нерухомість або авто -, мототранспорт він собі не придбавав. Крім того, обґрунтовуючи своє рішення, суд в мотивувальній частині послався на п.4 ч.І ст.161 СК України, де вказано про стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі однієї третини з заробітку (доходу) платника аліментів, проте у резолютивній частині стягує з відповідача на утримання двох дітей аліменти у розмірі 1/2 частини від доходу (заробітку) відповідача. Також вказує на те, що не можна погодитись із рішенням суду в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 768,40 грн., оскільки відповідач є учасником бойових дій, копія відповідного посвідчення є у матеріалах справи, тому відповідно до п.14 ст.5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняється від сплати судового збору по усім справам, пов`язаним з порушенням їх прав, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №572/2088/17.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 31 липня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2017 року розірвано. Рішення набрало законної сили.

Від шлюбу у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 , батьками яких в свідоцтві про народження Серії НОМЕР_1 від 16 березня 2007 року та свідоцтві про народження Серії НОМЕР_2 від 07 лютого 2012 року, відповідно, записано сторін по справі.

Діти сторін мешкають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 888,50 грн., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 713,00 грн., починаючи з 29 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили.

Згідно довідки державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Почекаєвої А.О. від 15 жовтня 2019 року, станом на 01 жовтня 2019 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 за аліментами, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 12 203,33 грн.

З виписок із історії хвороби дітей встановлено, що діти страждають на захворювання хребта, у зв"язку із чим потребують періодичного лікування, масажів, а також спеціального взуття (устілок-супінаторів), корсетів, меблів. Згідно наданих копій квитанцій вбачається, що позивач щомісячно несе витрати на сплату страхових внесків за договором страхування дітей, та на їх розвиток, зокрема навчання в КПСМНЗ "Школа сучасних театрально-сценічних напрямів" (а.с. 83-86).

Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_2 з 28 грудня 2016 року по 17 жовтня 2017 року перебував у Харківському міському центрі зайнятості, за вказаний період нарахована допомога по безробіттю у розмірі 4 577,80 грн., та з 19 липня 2019 року по 20 серпня 2019 року, за вказаний період допомога по безробіттю не нараховувалась (а.с. 158).

Відповідно до довідки, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації, громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у період з 01 січня 2017 року по 12:00 год. 30 жовтня 2019 року неодноразово перетинав державний кордон України, що сам відповідач не заперечував та вказував, що їздив працювати до Літви .

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась зокрема на те, що розмір аліментів, визначений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2017 року перестав відповідати обов`язковому мінімальному розміру аліментів за законом (50 відсотків прожиткового мінімуму згідно ст. 182 СК України) і за період дії судового рішення різниця перевищує двомісячний розмір аліментів.

Колегія суддів вважає, що такі доводи не є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки статтею 184 СК України передбачена індексація їх розміру.

Водночас, позивач зазначала, що матеріальний стан ОСОБА_2 з моменту ухвалення рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2017 року значно покращився, оскільки відповідач періодично працює за кордоном.

Із змісту рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.11.2017 року вбачається, що на час стягнення аліментів відповідач не працював, перебував на обліку в центрі зайнятості.

Той факт, що він періодично працює за кордоном в суді першої інстанції відповідач не заперечував.

Оскільки встановлено, що відповідач праціює за кордоном, отримує дохів, отже його майновий стан покращився, це є підставою для зміни розміру аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для зміні розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що його матір не має власного достатнього доходу та знаходиться на його утриманні.

Розмір аліментів визначено судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 182 СК України, при цьому витрати позивача на страхування та додаткові витрати на лікування та розвиток дітей до уваги не приймаються, на розмір аліментів не вплинули.

Стосовно незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору у розмірі 768,40 грн., оскільки він є учасником бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 є відповідачем по справі за позовом про зміну способу стягнення аліментів. Звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів не є підставою вважати порушеними права відповідача внаслідок такого звернення. Тому відсутні підстави для відмови у стягненні з відповідача судового збору, оскільки справа не пов`язана з порушенням його прав.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права та залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

С.С. Кругова