Ухвала

Іменем України

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 295/13474/18

провадження № 61-7425ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальна установа «Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, правонаступником якої Комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Талько О. Б., Шевчук А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради (далі - КУ «ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради), правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, про поновлення на роботі та виплату середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що із 28 лютого 2013 року вона працювала завідуючою складом відділу матеріально-технічного постачання інженерно-господарської служби КУ «ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради. Наказом від 13 вересня 2018 року № 560-ос/тр «Про розірвання трудового договору у зв`язку із скороченням штату працівників» звільнена з роботи за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Таке звільнення вважає незаконним, оскільки вона має переважне право на залишення на роботі на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КУ «ОКЛ ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради Леськіва Б. Б. від 13 вересня 2018 року № 560-ос/тр; поновити її на посаді завідуючої складу відділу матеріально-технічного постачання інженерно-господарської служби КУ «ОКЛ ім.О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради із 14 вересня 2018 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря КУ «ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради Леськіва Б. Б. від 13 вересня 2018 року № 560-ос/тр про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючої складу відділу матеріально-технічного постачання інженерно-господарської служби КУ «ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради із 14 вересня 2018 року; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 13 вересня 2018 року по 19 березня 2019 року у сумі 22 338,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомирі від 03 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявникові.

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 22 квітня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) та пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах)як на підставу оскарження судового рішення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження (частина шоста статті 394 ЦПК України).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами установлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу від 28 лютого 2013 року № 46-ос прийнята на роботу до КУ «ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на посаду завідуючої складом відділу матеріально-технічного постачання інженерно-господарської служби з повною матеріальною відповідальністю.

04 квітня 2018 року Управлінням охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації видано наказ № 480 «Про внесення змін до штатного розпису ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського Житомирської обласної ради», відповідно до якого головному лікарю наказано підготувати та подати на затвердження управлінню охорони здоров`я обласної державної адміністрації зміни до штатного розпису, за якими вивести, зокрема, одну посаду завідувача складом.

Начальником Управління охорони здоров`я затверджено перелік змін до штатного розпису КУ «ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на 2018 рік відповідно до наказу від 04 квітня 2018 року № 480, за яким зі штатного розпису виводиться чотири одиниці, в тому числі і завідувач складу.

Згідно з наказом КУ «ОКЛ ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 27 квітня 2018 року № 37-осн «Про скорочення штату працівників і внесення змін до штатного розпису» наказано скоротити чисельність і штат установи та вивести зі штатного розпису такі штатні одиниці: інженера-метролога (одна штатна одиниця); інженера кабінету літотрипсії (одна штатна одиниця); завідувача складу (одна штатна одиниця); фахівця з питань цивільного захисту (одна штатна одиниця). Наказано створити комісію для підготовки висновку щодо осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці до 30 квітня 2018 року; персонально попередити працівників про можливе вивільнення та запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші вакантні посади; у строк із 01 до 07 липня 2018 року звернутися до Первинної профспілкової організації установи із поданням про отримання згоди на звільнення працівників у зв`язку із скороченням штатів.

Для визначення переважного права на залишення на роботі при скороченні штатів працівників лікарні створено відповідну комісію за наказом головного лікаря від 27 квітня 2018 року № 38-осн.

10 травня 2018 року протоколом № 1 засідання комісії для визначення переважного права на залишення на роботі при скороченні штатів працівників лікарні постановлено визнати ОСОБА_1 - завідувача складу матеріально-технічного постачання інженерно-господарської служби такою, що підлягає звільненню за скороченням штатів, оскільки має більш низьку кваліфікацію та продуктивність праці порівняно з іншими завідувачами складів, найменший безперервний стаж роботи на даній посаді.

24 травня 2018 року КУ «ОКЛ ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради на виконання вимог наказу від 27 квітня 2018 року № 37-осн, оголошено ОСОБА_1 попередження про можливе звільнення та запропоновано перелік вакантних посад, від яких вона відмовилася, про що складено акти.

Згідно з наказом від 24 травня 2018 року № 255-ос/тр попереджено завідувача складу відділу матеріально-технічного постачання інженерно-господарської служби ОСОБА_1 про наступне звільнення з роботи за скороченням штатів через два місяці після попередження - 25 липня 2018 року.

Наказом від 13 вересня 2018 року № 560-ос/тр ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За змістом статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі може надаватися іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Пунктом 7 статті 20 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особи постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Наведене узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, зробленими у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 676/3124/16-у (провадження № 61-16439св18), від 06 листопада 2019 року у справі 753/1297/18 (провадження № 61-3430св19), від 05 лютого 2020 року у справі № 182/686/16-ц (провадження № 61-32628св18).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача належним чином попереджено про наступне звільнення, остання відмовилися від запропонованих їй вакантних посад на підприємстві, правильно застував наведені норми матеріального права та дійшов обґрунтованоговисновку про те, що відповідачем не порушено вимог законодавства України при звільненні позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач має переважне права на залишення на роботі на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є необґрунтованими, оскільки за результатами проведеної відповідачем оцінки кваліфікації та продуктивності праці усіх працівників, які займали таку ж посаду, яка підлягала скороченню, кваліфікація та продуктивність праці позивача виявилася більш низькою ніж у інших працівників.

За таких обставин, передбачене законом переважна право позивача на залишення на роботі не може бути застосовано, оскільки приписи частини другої статті 42 КЗпП України передбачають, що тільки при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі може надаватися працівникам за певних обставин, які перелічені у вказаній нормі права, проте у цій справі встановлено, що кваліфікація та продуктивність праці працівників на посадах завідувачів складів не були рівними.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Посилання заявника на постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 (провадження № 61-34640св18) не свідчать про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, оскільки обставини справи у вказаній справі та у цій справі не є тотожними.

Так, у справі № 753/3889/17 суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що позивачу як особі, яка має переважне право на залишення на роботі, не було запропоновано усі вакантні посади на підприємстві, тоді як у цій справі судом встановлено, що позивачу запропоновано перелік вакантних посад на підприємстві, проте від них остання відмовилася, що не оскаржується заявником у касаційній скарзі.

Отже, оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи те, що Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради», правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна лікарня імені О. Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, про поновлення на роботі та виплату середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик