Провадження № 2-з/761/336/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, згідно якої остання просить суд заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та будь - яким іншим особам вчиняти дії щодо будь-якого переміщення, або перевезення дизельного генератора виробництва «HIMOINSA», модель HYW-45T5 INS 50 HZ - 400/230V AS5, серійний № 9103981 з того місця, на якому він зараз знаходиться з огородженої парканом земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 планує звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на дизельний генератор виробництва «HIMOINSA», модель HYW-45T5 INS 50 HZ - 400/230V AS5, серійний №9103981. 04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_4 садовий будинок АДРЕСА_2 також земельні ділянки, кадастрові номери: : 33: 034:00555 , :33:034:0056 та :33:034:0065 . Під час продажу садового будинку, продавцем ОСОБА_4 , разом з будинком було також передано ОСОБА_1 , дизельний генератор виробництва «HIMOINSA», модель HYW-45T5 INS 50 HZ - 400/230V AS5, серійний №9103981. З моменту придбання садового будинку 04 жовтня 2013 року до цього часу, ОСОБА_1 використовувала вказаний дизель-генератор як систему резервного енергозабезпечення будинку, а також її син ОСОБА_5 здійснював його технічне обслуговування. Також за кошти ОСОБА_1 було здійснено зведення над дизель-генератора накриття від дощу. За вказаний період ніхто з сусідів не заперечував належність дизель-генератора саме ОСОБА_1 . Проте, 06 квітня 2020 року невідомі особи намагалися вчинити крадіжку дизель-генератора. Як згодом з`ясувалося, замах на крадіжку було здійснено ОСОБА_3 , який стверджує, що цей дизель-генератор є його власністю. Наразі, ОСОБА_1 , до вирішення справи про визнання права власності на рухоме майно - дизель-генератор, побоюється, що відповідачами, або будь-якими іншими особами можуть бути вчинені дії щодо знищення, приховання, або перевезення у невідомому напрямку спірного дизель-генератора. Атому, заявник змушена була звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів з тим, щоб забезпечити заявнику реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Доказів, які підтверджують обґрунтований ризик того, що спірне майно буде згодом відчужене відповідачами матеріали справи також не містять.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Відтак, заявник належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову визначеними у заяві способами, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на рухоме майно шляхом заборони ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та будь - яким іншим особам вчиняти дії щодо будь-якого переміщення, або перевезення дизельного генератора виробництва «HIMOINSA», модель HYW-45T5 INS 50 HZ - 400/230V AS5, серійний № 9103981 з того місця, на якому він зараз знаходиться з огородженої парканом земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: