Справа № 263/3808/20
Провадження №2-з/263/15/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шатілової Л.Г., за участю секретаря судового засідання Ничипорук А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батьківство, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батьківство.

27.04.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №61667137 від 27.03.2020 р. за судовим наказом, виданим 28.02.2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своєї заяви зазначив, що про наявність виконавчого провадження йому стало відомо лише після вирахування грошових коштів з його заробітної плати та після звернення до Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Посилається на те, що судом розглядається його позов до ОСОБА_2 , третя особа Центральний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батьківство та у разі задоволення вказаного позову та спростування його батьківства в подальшому може виникнути питання щодо відшкодування у регресному порядку з стягувача ОСОБА_2 та Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) неправомірно стягнутих коштів. Тому для уникнення можливого неправомірного стягнення з позивача грошових коштів та порушення його законних прав, змушений звернутися до суду з вказаною заявою.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив виключити його з актового запису № 74 від 21.01.2020 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відомості про нього як про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 , зазначає, що обраний ним спосіб забезпечення позову є співмірним із предметом спору, оскільки у разі задоволення вказаного позову та спростування його батьківства в подальшому може виникнути питання щодо відшкодування у регресному порядку з стягувача ОСОБА_2 та Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) неправомірно стягнутих коштів.

Суд вважає доводи заявника необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Так, частина друга статті 150 ЦПК України, як відкритий перелік, не дає підстав вважати зупинення стягнення по виконавчому провадженню без оскарження виконавчого документу видом забезпечення позову. Аналіз вказаних норм права вказує на те, що суд не може зупинити саме стягнення аліментів по виконавчому провадженню без оскарження виконавчого документу, так як це виключне повноваження державного чи приватного виконавця. При цьому, сам виконавчий документ про стягнення аліментів позивачем в судовому порядку не оскаржується.

Забезпечення позову передбачені статтею 152 ЦПК України, перелік яких не є вичерпним. Суд може застосувати інші види забезпечення позову, однак вони не можуть суперечити вимогам закону і загальним засадам цивільного судочинства.

На вказану обставину звернено увагу судів також в п.2 Постанови №9 від 22.12.2006р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», де прямо вказано про недопустимість забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених в п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

В той же час, як вбачається з заяви про забезпечення позову, позивач просить суд забезпечити позов не шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, а зупинити виконавче провадження №61667137 від 27.03.2020 року, відкрите на підставі судового наказу, виданого 28.02.2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що свідчить про недотримання позивачем положень п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, оскільки зупинення виконавчого провадження за Законом України «Про виконавче провадження» і зупинення виконання за правилами ЦПК України - це різні правові інститути, які вчиняються в різних правових процедурах.

Суд також враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З урахуванням наведеного, вимоги заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №61667137 від 27.03.2020 р. за судовим наказом, виданим 28.02.2020 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини не підлягають задоволенню, оскільки обраний спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150,153, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батьківство відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Г. Шатілова