Справа № 146/1655/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2020 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду смт Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Томашпільська селищна рада Томашпільського району Вінницької області

Густі Василь Васильович

вимоги позивача: про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Томашпільської селищної ради, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований наступним.

В 2005 році позивач ОСОБА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 купили в ОСОБА_3 будинок, розташований в АДРЕСА_1 , однак оформити нотаріально договір купівлі-продажу будинку не змогли у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 виїхала у іншу область.

Позивач вказує, що з 2005 року по даний час він проживає у вказаному будинку, відкрито та безперервно володіє ним більше десяти років. З моменту вселення у будинок з 2005 року за власні кошти проводив поточні та капітальні ремонти, регулярно сплачував кошти за користування електричною енергією та водопостачання.

Дана обставина підтверджується доданими до позову квитанціями

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 29 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 04 лютого 2020 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 04 лютого 2020 року відкладено підготовче засідання у справі на 13 березня 2020 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 березня 2020 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_4 , відкладено підготовче засідання на 28 квітня 2020 року.

Доводи учасників процесу.

В судове засідання позивачі не з`явилася, однак, представник позивача, адвокат Семко Г.В. направила до суду заяву, в якій просить справу слухати без її участі, та без участі позивача, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача, Томашпільської селищної ради, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності його представника, позовні вимоги визнає та не заперечує у їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій повідомив, претензій до ОСОБА_1 не має, не заперечує у задоволенні позовних вимог.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, розглянувши заяви сторін у справі, оцінивши матеріали справи, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що спірним нерухомим майном є житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу Комунального підприємства «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 25.10.2004 № 5170494, житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 . (а.с.8)

Свідоцтво на право власності за заповітом на спадкове майно, що включає житловий будинок по АДРЕСА_1 видано ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно ухвали Томашпільського районного суду від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 було видано ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до довідки Антонівської сільської ради від 26.07.2019 року № 12, по АДРЕСА_1 з 2005 року проживає ОСОБА_1 (а.с.9).

Як вбачається із копій квитанцій по сплаті за користування електричною енергією, ОСОБА_1 оплачував дану послугу для будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про одруження, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Згідно копії рішення Антонівської сільської ради від 02.06.2015 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,34 га в т.ч. 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,09 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Антонівської сільської ради. (а.с.10)

Як підтверджено інформацією Приватного нотаріуса Пилип М.А., спадкова справа після померлої ОСОБА_3 заведена за № 26/2015.

З копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв ОСОБА_4 .

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Отже, в підтвердження добросовісного заволодіння майном померлої ОСОБА_3 позивачем ОСОБА_1 надано суду достатньо доказів, які підтверджують, що він відкрито, безперервно володіє нерухомим майном ОСОБА_3 - будинком у АДРЕСА_1 більше десяти років.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що стороною позивача доведено суду та надано підтверджуючі докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном, а саме майном ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із будинку АДРЕСА_1 , і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, тобто вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та були підтверджені належними доказами, а тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, необхідного для сплати при поданні позову, що становить 384,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 141, 142, 263-265, 200, 210, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 п?ятдесят відсотків сплаченого за квитанцією № 16 від 13.09.2019 року судового збору, а саме в сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 31.08.2001 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Томашпільська селищна рада Томашпільського району Вінницької області, адреса: 24200, Вінницька область, Томашпільський район, смт Томашпіль, пл.Т.Шевченка, 1.

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 19.11.1999 року Виноградівським РВ УМВС України в Закрпатській області, адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: О. В. Пилипчук