Ухвала

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 311/4484/18

провадження № 61-7507ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від 23 серпня 2007 року № ZPDNGA00002276 ОСОБА_1 отримав кредит у Банку, в розмірі 9 910,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 23 серпня 2007 року укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1615.

Відповідно до умов договору іпотеки відповідач передав в іпотеку належне йому майно на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 липня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради та зареєстровано в реєстровій книзі 20: за номером 19686589, наступне нерухоме майно - квартиру, загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором Банк звернувся за захистом своїх порушених прав до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого 02 березня 2009 року Василівський районний суд Запорізької області ухвалив рішення про його задоволення. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 серпня 2007 року № ZPDNGA00002276, в розмірі 10 398,29 дол. США, що становить 80 066,83 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

До теперішнього часу власником предмету іпотеки є ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Заборгованість за основним зобов`язанням не погашена, станом на 22 листопада 2018 року складала 85 504,01 дол. США, яка складається з: 9 043,51 дол. США - заборгованість за кредитом; 19 705,38 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 070,00 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 54 685,12 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області від 20 жовтня 2014 року, виконавчий лист № 2-140/2009, про звернення стягнення на предмет іпотеки, повернуто стягувачу АТ КБ «Приватбанк», оскільки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» майно боржника, на яке необхідно звернути стягнення, підпадає під дію зазначеного Закону. На даний час не є можливим звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 .

На підставі викладеного Банк просив передати в його управління квартиру, загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору від 23 серпня 2007 року № ZPDNGA00002276; надати Банку право на укладення будь-яких угод, пов`язаних з переданим в управління майном в тому числі договорів оренди, угод і підприємствами для обслуговування квартири, загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору від 23 серпня 2007 року № ZPDNGA00002276, отримання коштів за даними угодами; зобов`язати ОСОБА_1 передати іпотекодержателю правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а саме: квартири, загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 28,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору від 23 серпня 2007 року № ZPDNGA00002276 та інші необхідні для управління майном документи, надати фізичний доступ до переданого в управління майна (передати ключі, коди охоронної сигналізації тощо); стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2020 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що квартира використовується боржником ОСОБА_1 для проживання і підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, у рішенні Василівського районного суд Запорізької області від 02 березня 2009 року питання щодо заходів забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації не вирішувалось, оскільки такі вимоги не було заявлено.

АТ КБ «ПриватБанк» у квітні 2020 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є передача предмета іпотеки в управління іпотекодержателя.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані матеріали не містятьпосилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, не зазначивши при цьому обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик