23.04.2020 Справа № 758/7280/19
Справа пр. №2/756/2898/20
ун. №758/7280/19
У Х В А Л А

23 квітня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Омега Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу в частині недійсним, -

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів публічного акціонерного товариства "Омега Банк" (далі - ПАТ "Омега Банк"), товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс") про визнання договору факторингу в частині недійсним.

Ухвалою від 08 листопада 2019 року Подільського районного суду м. Києва передано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Омега Банк", ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу в частині недійсним на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Андрейчука Т.В. від 16 січня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 була прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Омега Банк", ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу в частині недійсним.

У підготовче судове засідання, призначене на 14 год 15 хв 23 квітня 2020 року позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче судове засідання 23 квітня 2020 року представник відповідача ПАТ "Омега Банк" не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив.

Представник відповідача ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" в судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності представника ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність закрити провадження у справі з таких підстав.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року №15, укладений між публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (клієнт) та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (фактор), в частині відступлення клієнтом публічним акціонерним товариством "Сведбанк" на користь фактора ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" права вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитними договором від 02 лютого 2007 року №2706/0207/72-029, що був укладений між публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та позивачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України). Так, указаною нормою передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, стороною у господарському процесі може бути і фізична особа, яка не є підприємцем.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України. Цією з статтею передбачено випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, підвідомчі господарському суду (п. 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі №904/2530/18).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення

виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та, 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тобто, господарським судам підвідомчі зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спори за виключенням тих, де стороною правочину є фізична особа (п. п. 5.26, 5.27 постанови Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №902/644/18).

Господарським договором є домовленість, укладена за встановленим змістом та формою, між учасниками господарських правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення прав та обов`язків, досягнення конкретної мети та забезпечується у випадку порушення можливістю застосування небажаних наслідків.

Аналізуючи ознаки, притаманні господарському договору та зміст договору факторингу від 28 листопада 2012 року №15, ураховуючи те, що оспорюваний договір укладено ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" як суб`єктами господарювання у ході здійснення ними господарської діяльності, суд дійшов висновку, що вказаний правочин є господарським договором (стороною якого не може бути фізична особа).

Таким чином, спір щодо визнання недійсним договору факторингу від 28 листопада 2012 року №15 (повністю чи в частині) незалежно від його суб`єктного складу підвідомчий господарському суду та не може розглядатись в порядку цивільного судочинства.

П. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява №4451/70). "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява №28249/95, §53).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява №8225/78, §57; рішення у справі "Файєд проти Сполученого Королівства" (Fayed v. the United Kingdom) від 21 вересня 1980 року, заява №17101/90, §65).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 грудня 2019 року у справі №640/1029/18 зазначила, що суди, які не мають юрисдикції для розгляду позовних вимог, не розпочали їх розгляд по суті, не є порушенням права позивача на справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у відповідній справі за цими вимогами ухвалить належний суд.

За таких обставин провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Омега Банк", ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу в частині недійсним слід закрити.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Омега Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу в частині недійсним - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства; що її повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя Т.В. Андрейчук