Постанова

Іменем України

29 квітня 2020року

м. Київ

справа № 647/405/16-ц

провадження № 61-43648св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Львівська сільська рада Бериславського району Херсонської області,

треті особи: ОСОБА_2 , Управління державної казначейської служби України у Бериславському районі Херсонської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області (далі - Львівська сільська рада), треті особи: ОСОБА_2 , Управління державної казначейської служби України у Бериславському районі Херсонської області, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок протиправних дій органу місцевого самоврядування.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 13 листопада 2013 року вона отримала у спадщину земельну ділянку загальною площею 37,2844 га, що розташована на території Львівської сільської ради, у контурі 48/1, Бериславського району Херсонської області та передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 12 вересня 2014 року вона виявила на цій земельній ділянці траншею глибиною більше 1 м та довжиною 446 м, яка проходить по місцю знаходження зрошувальної труби діаметром 530 мм. Вказана траншея утворилась у результаті дій ОСОБА_2 , який у нічний час у період із 10 по 11 вересня 2014 року самовільно без її дозволу, застосовуючи спеціальну техніку та робітників, викопав труби зрошування довжиною 446 м та діаметром 530 мм, які проходили та знаходились на земельній ділянці 48/1, мотивуючи свої дії рішенням 46-ї сесії шостого скликання Львівської сільської ради від 09 вересня 2014 року № 516 про надання дозволу ОСОБА_2 на проведення демонтажу розкритих труб довжиною 130 м, діаметром 530 мм, у тому числі 100 м у контурі АДРЕСА_1 .

Відповідно до акта супроводу демонтажу залишків зрошувальної системи від 11 вересня 2014 pоку, виданого сільською радою, у АДРЕСА_1 демонтовано 300 м труби діаметром 530 мм. Проте насправді демонтовано 446 м зрошувальної труби діаметром 530 мм, замість 100 м, про що свідчить акт обстеження земельної ділянки у АДРЕСА_1 за її заявою від 29 жовтня 2014 року та акт висновку від 18 листопада 2015 pоку № 85/215 будівельно-технічного дослідження. Отже, у результаті дій із демонтажу труб зрошувальної системи, на її ділянці порушений плодючий прошарок ґрунту та змінився вид ріллі зі зрошувальної на богарну. У зв`язку із діями Львівської сільської ради щодо прийняття рішення від 09 вересня 2014 року № 516, які постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 pоку визнано протиправними, їй завдано: матеріальну шкоду у зв`язку із знеціненням вартості земельної ділянки, що обумовлено тим, що земля стала незрошуваною та у зв`язку з витратами на проведення робіт, необхідних для ліквідації траншеї, що залишилась після демонтажу трубопроводу; моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона зазнавала систематичних образ, приниження честі та гідності, у душевних, моральних та фізичних стражданнях, пов`язаних із погіршенням стану здоров`я внаслідок зазначених вище незаконних дій; упущеної вигоди, яка полягає у тому, що у зв`язку з незаконним демонтуванням зрошувальної системи, вона не могла проводити сільськогосподарські роботи чи оформити договір оренди земельної ділянки.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з Львівської сільської ради на її користь: збитки, завдані знеціненням земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0058, у розмірі 294 875,00 грн; вартість відновлювальних робіт, необхідних для ліквідації траншеї, що залишилася після демонтажу трубопроводу, в розмірі 69 966,00 грн; збитки (упущену вигоду) в розмірі 15 683,40 грн; витрати на придбання ліків у розмірі 715,33 грн; 100 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; судові витрати, у тому числі за проведення судової оціночно-земельної та судової будівельно-технічної експертиз у розмірі 5 091,10 грн.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 15 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Львівської сільської ради на користь ОСОБА_1 збитки, завдані знеціненням земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, кадастровий номер :02:001:0058, у розмірі 294 875,00 грн; вартість відновлювальних робіт у розмірі 69 966,00 грн; у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн; судові витрати у розмірі 5 091,10 грн, а всього стягнуто 374 932,10 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу є доведена належними і допустимими доказами, при цьому між діями відповідача і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, суд дійшов висновку про стягнення із Львівської сільської ради збитків, що завдані знеціненням земельної ділянки, у розмірі 294 875,00 грн, та вартість відновлювальних робіт, необхідних для ліквідації траншеї, що залишилася після демонтажу трубопроводу, враховуючи цільове призначення земельної ділянки - сільгоспвиробництво, у розмірі 69 966,00 грн. Недотримання позивачем положень Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963, як підстави для розрахунку розміру збитків, унеможливлює покладення на відповідача обов`язку відшкодовувати збитки у спірних правовідносинах. Розрахунок наведений в позовній заяві є абстрактним.Оскільки позивачу протиправними діями органу місцевого самоврядування завдано душевних страждань, порушено її психоемоційний стан, виходячи з вимог розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди необхідно встановити у сумі 5 000,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2018 року рішення суду першої інстанції у частині відшкодування збитків, завданих знеціненням земельної ділянки скасовано, та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зменшено суму стягнутих з Львівської сільської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат із 5 091,10 грн до 2 118,40 грн та загальну суму із 374 932,10 грн до 77 084,40 грн. Зменшено стягнутий з Львівської сільської ради на користь держави судовий збір до 1 250,86 грн. У іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що висновки суду першої інстанції про заподіяння позивачу реальних збитків від знецінення її земельної ділянки у зв`язку із зміною виду ріллі (зі зрошувальної на богарну), що сталось внаслідок незаконних дій 10-11 вересня 2014 року із демонтажу труб на цій ділянці, не відповідають фактичним обставинам та вимогам закону, оскільки офіційний статус земельної ділянки та вид ріллі не змінився і на теперішній час земельна ділянка рахується як зрошувальна. Щодо фактичного стану земельної ділянки, то дії, заявлені позивачем, як підстава позову демонтаж фрагмента труб зрошувальної системи на її земельній ділянці, не вплинули на фактичний неполивний стан землі, що існував до виникнення спірних правовідносин. Зрошувальна система знаходиться у неробочому стані з 2007 року і це не пов`язано із подіями 2014 року, заявленими позивачем. За таких обставин, суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини справи, дійшов помилкового висновку про настання внаслідок дій відповідача реальної шкоди у вигляді знецінення земельної ділянки та зміни виду ріллі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду Погрібного С. О. від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

28 вересня 2018 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частинах вирішення позовних вимог про відшкодування збитків, завданих знеціненням земельної ділянки та розподілу судових витрат і залишити в силі рішення суду першої інстанції в цих частинах, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що відповідно до пункту 8 статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2003 року № 1253 «Про затвердження Порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню у процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, згідно з актами приймання-передачі. Земельна ділянка, яка належить їй на праві власності, площею 27,99 га, за даними земельного кадастру рахується як зрошувальна земля, тож зрошення функціонувало на цій земельній ділянці.

У жовтні 2018 року Львівська сільська рада подала відзив на касаційну скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 395 ЦК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Частиною четвертою статті 183 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

До відзиву Львівською сільською радою не додано докази надсилання його копій іншим учасникам справи. У зв`язку з цим Верховний Суд залишає цей відзив без розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частинах вирішення позовних вимог про відшкодування збитків, завданих знеціненням земельної ділянки та розподілу судових витрат, то суд касаційної інстанції переглядатиме вказане судове рішення лише у цих частинах.

Встановлені судами обставини

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2013 року, зареєстрованого за № 06, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 pоку після смерті ОСОБА_4 , належить земельна ділянка у розмірі 37,2844 га, що розташована на території Львівської сільської ради, у АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до акта про встановлення меж земельної частки (паю) в натурі від 12 вересня 2001 року, погодженого сільським головою Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_4 встановлено межі земельної ділянки у натурі за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0058, площею 37,2844 га, яка складається із угідь: рілля богарна - 9,2944 га, рілля зрошувана - 27,99 га.

Рішенням 46-ї сесії шостого скликання Львівської сільської ради від 09 вересня 2014 року № 516, надано згоду ОСОБА_2 на проведення демонтажу розкритих труб довжиною 130 м, діаметром 530 мм, у тому числі 100 м у АДРЕСА_1 .

Відповідно до акта супроводу демонтажу залишків зрошувальної системи від 11 вересня 2014 pоку, комісією депутатів Львівської сільської ради, створеною розпорядженням сільського голови від 10 вересня 2014 року, проведено супровід демонтажу залишків зрошувальної системи, у результаті чого, у АДРЕСА_1 демонтовано 300 м зрошувальної труби, діаметром 530 мм.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 pоку у справі № 647/696/15-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської сільської ради про визнання протиправними дії та скасування рішення, дії Львівської сільської ради щодо прийняття рішення від 09 вересня 2014 року № 516 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_2 » визнано протиправними та встановлено, що зазначеним рішення Львівською сільською радою надано дозвіл ОСОБА_2 на проведення демонтажу розритих труб зрошувальної системи, у тому числі 100 м у АДРЕСА_1 , тобто фактично надано дозвіл на демонтаж труб, що знаходяться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що в свою чергу є порушенням, зокрема статті 152 ЗК України.

Із довідки від 26 червня 2015 року вбачається, що згідно з накладною від 17 квітня 2002 року № 382, зрошення передано від СТОВ «Львівське» до Львівської територіальної громади.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Львівської сільської ради від 26 червня 2015 року, зрошувальна система відділку № 1 та № 3 знаходиться на балансі сільської ради, а по зрошенню відділку № 3 - за виключенням металевих труб, проданих згідно з біржовим договором від 02 грудня 2009 року реєстраційний № 1815.

Згідно зі звітом про експертну оцінку вартості частини закритої зрошувальної системи відділення № 3 у Херсонській області Бериславський район на землях територіальної громади с. Львове, проведеної з метою визначення ліквідаційної вартості станом на 27 червня 2007 року, встановлено, що об`єктом оцінки є трубопровід довжиною 3440 м частини закритої зрошувальної системи відділення № 3. Трубопровід прокладений у 1970-1972 роках. Станом на 27 червня 2007 року закрита зрошувальна система перебуває у неробочому стані, оскільки частина зрошувальної системи демонтована. Технічний стан трубопроводу та обладнання закритої зрошувальної системи незадовільні. Технічні характеристики об`єкта оцінки отримані на підставі натурних досліджень об`єкта оцінки та акта технічного стану.

Відповідно до біржових договорів (угод) купівлі-продажу майна від 24 квітня 2007 року та від 07 червня 2007 року реєстраційні № 1594, 1612, Львівська сільська рада продала ТОВ «Стіл-Метал» таке майно: 1) електродвигун А-13-59-6 - 3 шт., насос Д 2000/100 - 3 шт., таль механічна - 1 шт., будівля головної насосної станції - 1 шт., електродвигун М280 МL - 3 шт., насос 200Д60Б - 4 шт.,будівля ПНС-2 - 1шт., електродвигун А-104-4 - 3 шт., насос 300Д90Б - 2 шт., насос 300Д60Б - 1 шт.; 2 ) частину зрошувальної системи, відділок № 3 - діаметр труби 1222 мм - довжина труби 2070 м; діаметр труби 1020 мм - довжина труби 70 м; діаметр труби 920 мм - довжина труби 1300 м, що знаходиться за адресою: с. Львове, Бериславський район, Херсонська область.

Згідно з біржовим договором (угодою) купівлі-продажу майна від 02 грудня 2009 року реєстраційний № 1815, ОСОБА_5 придбав у Львівської сільської ради залишки труб колишньої недіючої зрошувальної системи відділку № 3. Всього довжина - 10750 м, у тому числі: труби стальні діаметром 426 мм, довжиною 4050 м; труби стальні діаметром 325 мм, довжиною 2500 м; труби стальні діаметром 299 мм, довжиною 4200 м, які знаходяться за адресою: територія Львівської сільської ради, с. Львове, Бериславський район, Херсонська область.

Відповідно до договору купівлі-продажу та акта прийому-передачі від 04 липня 2013 року, ОСОБА_2 придбав та отримав від ОСОБА_5 залишки труб недіючої зрошувальної системи відділку № 3, що знаходяться на землях Львівської сільської ради: труба стальна діаметром 426 мм х 4050 м; труба стальна діаметром 325 мм х 950 м.

Відповідно до висновку оціночно-земельної експертизи, земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, кадастровий номер :02:001:0058, внаслідок демонтажу труб зрошувальної системи діаметром 530 мм, довжиною 446 м, що призвело до зміни виду ріллі із зрошувальної на богарну, знецінилася на 294 875,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

За змістом частин першої, другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний С уд не встановив.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що система зрошення є цільною системою та здійснює функціональне призначення за умови існування інфраструктури й устаткування для підведення води від джерела до сільськогосподарських культур лише у разі наявності діючої системи насосних станцій, електродвигунів та єдиної цільної розгалуженої системи труб у робочому стані. Система зрошення перебуває у неробочому стані із 2007 року, її устаткування на ділянках зрошення відділку № 1 та № 3 знаходиться на балансі сільської ради, а по зрошенню відділку № 3 - за виключенням металевих труб, продано згідно з біржовим договором від 02 грудня 2009 року.

Позивач у справі - ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку, підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2013 pоку, тобто на час набуття у власність земельна ділянка вже не була зрошуваною. З урахування наведеного, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих знеціненням земельної ділянки у розмірі 294 875,00 грн, спричинених зміною виду земельної ділянки із ріллі зрошувано, на ріллю богарну, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу вказаних збитків, оскільки система зрошення у відділку № 3 частково демонтована, а її залишки у неробочому стані з 2007 року, а отже, за відсутності такої системи та устаткування, сам по собі демонтаж фрагмента труб зрошувальної системи у вересні 2014 року, що проходив по земельній ділянці позивача, не вплинув на якість земельної ділянки у порівняні із її якістю на час набуття у власність.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що успадкована позивачем у 2013 році земельна ділянка, є неполивною з 2007 року, такі послуги (зрошення) власник зрошувальної системи не надавав та провів повне відчуження і демонтаж всіх систем і труб, внаслідок чого остаточно списав зі свого балансу систему зрошення, визначивши її залишкову вартість у відомості обліку основних засобів - нуль гривень. Вказані обставини підтверджуються відомістю обліку основних засобів по Львівській сільській раді.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог у частині відшкодування збитків, завданих знеціненням земельної ділянки оскільки земельна ділянка є неполивною, а демонтаж фрагменту труб зрошення, що прокладені по земельній ділянці позивача, сам по собі не призвів до зміни виду ріллі та її знецінення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відзив Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області на касаційну скаргу залишити без розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Херсонської області від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик