Номер провадження: 22-ц/813/1674/20
Номер справи місцевого суду: 520/4365/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , Національний Банк України про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції.

19 квітня 2016 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся представник ПАТ «УкрСиббанк» з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 листопада 2006 року в розмірі 78 200,58 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 76 111,95 грн, також стягнути з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 31 205,71 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 14 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу-1 кредит в іноземній валюті у розмірі 85 000,00 доларів США, строком до 14 листопада 2027 року, під 10,3 % річних. Всупереч умов кредитного договору відповідач-1 не здійснює платежі для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання. 28 грудня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 11 квітня 2016 року вимоги банку залишені без задоволення, та заборгованість відповідача-1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 78 200,58 доларів США, заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів складає 76 111,95 грн (т.1, а.с.2-4).

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, в обгрунтування якої стверджує, що в 2006 році позивач не мав правових підстав надавати споживачам кредит в іноземній валюті, тому як дозвіл НБУ в переліку операцій не містив права АКІБ «УКрСиббанк» надавати споживчі кредити в іноземній валюті. Також зазначає, що 14 листопада 2006 року банк видав позичальнику кредит в національній валюті - гривні і, що позичальник повернув кредитні гроші в повному обсязі, окрім того, при укладанні кредитного договору сторони не дійшли домовленості щодо ціни договору, тому як річна ставка по кредиту 10,3 % стосувалась лише першого місяця кредитування, а ставка на весь період кредитуванння в договорі не зазначена. У звязку з чим, ОСОБА_1 просить суд визнати кредитний договір № 0 від 14 листопада 2006 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», договір іпотеки реєстровий № 5861 від 14 листопада 2006 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», та договір поруки № 59530 від 14 листопада 2006 року укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» недійсними (т.1, а.с.67-72).

02 серпня 2016 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява ПАТ «УкрСиббанк» про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначає, що зважаючи на ч.2 ст.31 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, та приймаючи до уваги, що правовідносини між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виникли при здійсненні останніми валютних операцій, які вчинені в порядку встановленому законом, зокрема при виконанні умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14 листопада 2006 року укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в іноземній валюті, зокрема у доларах США, за умовами якого позичальник повинен повертати кредит та сплачувати процент у валюті договору, тобто у доларах США. Таким чином, станом на 15 липня 2016 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 80 404,76 доларів США, заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів становить 94 866,34 грн (т.1, а.с.83-84).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року було вирішено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити частково, стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача кредитну заборгованість за кредитним договором № 0 від 14 листопада 2006 року в сумі 1 939 461,41 грн; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках на користь ПАТ «УкрСиббанк» витрати на сплату судового збору в сумі 15 602,86 грн; у задоволенні іншої частини позову відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, було вирішено залишити без задоволення, у звязку з тим, що доводи ОСОБА_1 про відсутність у банку правових підстав надавати споживчі кредити в іноземній валюті спростовані копією банківської ліцензії № 75, виданої АКІБ «УкрСиббанк» 24 грудня 2001 року, що зареєстрована НБУ 28 жовтня 1991 року № 57, на право здійснення банківських операцій, визначенні ч.1 п.5-11 ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та копією дозволу, виданого АКІБ «УкрСиббанк» 24 грудня 2001 року, на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» і додатком до цього дозволу з переліком операцій, які має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк» (т.2, а.с.37-42).

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 січня 2019 року було вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пеню в сумі 27 390,89 грн, мотивуючи дане рішення тим, що під час виготовлення повного тексту судового рішення судом було виявлено, що стосовно вимог про стягнення пені за боргом по тілу кредиту, за якими сторони надавали пояснення і відповідні докази, судом не було ухвалене відповідне рішення, та ч.1 ст.270 ЦПК України, передбачає право суду, що ухвалив рішення, з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення (т.2, а.с.47-48).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 11 лютого 2019 року представник АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення судом першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, адже, по-перше, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами у повному обсязі та висновку, що банк нараховував відсотки лише за ставкою 20,6 % річних, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що починаючи з 2015 року в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивачем нараховуються відсотки в такому порядку: на строкову суму заборгованості у розмірі 10,3 % річних, відсотки на прострочену суму зобов`язання за ставкою 20,6 %; по-друге, відповідно до п.1.1 кредитного договору банк надав, а позичальник зобов`язався повернути банку грошові кошти в іноземній валюті в сумі 85 000,00 доларів США, отже, сторонами було визначено виконання зобов`язання позичальником саме в іноземній валюті та стягнення за судовим рішенням підлягає заборгованість у іноземній валюті, тому наведення в резолютивній частині рішення суми боргу в національній валюті є необґрунтованим. По-третє, як зазначив апелянт, судом першої інстанції було порушено ст.ст. 549, 551 ЦК України, ст.ст. 263, 265 ЦПК України та неправомірно відмовлено у стягненні з боржників нарахованих та не сплачених відсотків за користування кредитними коштами, тому на думку АТ «УкрСиббанк» стягненню підлягає також пеня за несвоєчасне погашення боржниками відсотків в розмірі 67 475,42 грн (т.2, а.с.52-56).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В процесі розгляду справи 31.10.2019 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи наступних документів: Договір про відступлення пава вимоги № 20190925/01 від 25.09.2019 року, за яким ТОВ «ФІНАНС СМАРТ ГРУП» відступили на користь ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.11.2006 року зі всіма змінами та доповненнями до нього та договором поруки з усіма додатковими угодами до нього. Також відповідач надав до суду Договір про розірвання іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. 14.11.2006 року за реєстровим № 5861, укладений між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» 25.09.2019 року. Апеляційний суд враховує надані матеріали в процесі розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, клопотань чи заяв щодо розгляду справи до суду не подавали. Про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду по справі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Банк не надав доказів щодо сповіщення позичальника про зміну процентної ставки з лютого 2015 року (з 10,3 % на 20,6 %), суд дійшов висновку, що Банк неправомірно нарахував заборгованість за відсоткамиза період з лютого 2015 року за процентною ставкою в розмірі 20,6%, а тому в цій частині позов залишив без задоволення.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 14 листопада 2006 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого Позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 85 000,00 доларів США зі сплатою 10,3% річних в строк до 14 листопада 2027 року. Згідно умов п. 1.2.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язувався щомісячно повертати основний борг та нараховані відсотки шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 830, 00 доларів США (т. 1, а.с. 5-9).

В забезпечення виконання умов Кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 59530 від 14.11.2006, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед Банком в солідарному порядку за виконання умов Кредитного договору у повному обсязі (т. 1, а.с. 10).

В зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору 28.12.2015 року Позивач направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмові вимоги щодо погашення простроченої заборгованості протягом 31 дня з моменту їх отримання (т. 1, а.с. 11-12, 14-15).

Відповідно до п. 10.2. сторони погодили, що протягом дії цього договору Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором). При цьому сторони погодили, що збільшення процентної ставки відбувається в наступному порядку: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана в розділі 13 цього договору або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку про зміні адреси. Такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Отже, з наведеного вбачається, що сторони погодили умови договору та визначили порядок збільшення процентної ставки в разі неналежного виконання позичальником своїх обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи 24.02.2008 на адресу ОСОБА_1 (вказану в п. 13 кредитного договору) було направлено письмове повідомлення про впровадження нової системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, відповідно до якої розмір відсоткової ставки на суму простроченої заборгованості з 12.03.2008 року нараховувався в розмірі збільшеному вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Вказане підтверджується наданими апелянтом доказами та списком відправлень з відповідними поштовими помітками від 28.02.2008 року (т. 2, а.с. 59).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки сторони погодили в договорі умови збільшення процентної ставки, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги та змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості на користь позивача.

Щодо валюти стягнення заборгованості. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України). У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.Вказані позиції висловлені Верховним судом України в справі № 6-708цс17 та Верховним судом в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц.

Тому, враховуючи вище наведене апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта та змінює оскаржуване рішення в частині валюти стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За ч. 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Сторони в договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 14.11.2006 року в п. 8.1. передбачили, що у випадку порушення зобов`язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтентного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати в розмірі меншому, ніж передбачено цим договором банк може нараховувати пеню у відповідному розмірі (т. 1, а.с. 7 оборот).

Отже, з вище наведеного вбачається, що позичальник прострочив виконання грошового зобов`язання. Вказане підтверджується матеріалами справи та не було спростовано стороною відповідача в процесі розгляду справи, зокрема не надано будь-яких документів щодо спростування розрахунку заборгованості, зменшення розміру пені тощо. Тому, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції не повно дослідив всі обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалені за результатами розгляду позовних вимог та ухвалює нове рішення про задоволення позову.

Одночасно, вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором апеляційний суд враховує те, що відповідач надав до суду документи, які підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором № 0 від 14.11.2006 року до іншої особи - ОСОБА_3 (договір про відступлення права вимоги від ТОВ «ФІНАНС СМАРТ ГРУП» до ОСОБА_3 , первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк»). Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення суду першої інстанції в частині

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року - скасувати в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.01.2019 року - скасувати.

В скасованій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 ) кредитну заборгованість за кредитним договором №0 від 14.11.2006 року в сумі 80 404,76 доларів США, яка складається з кредитної заборгованості в сумі 69 644,80 доларів США, заборгованість по процентам в сумі 10 759,96 доларів США. А також заборгованість по сплаті пені в сумі 94866,34 гривень, яка складається з заборгованості за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 27 390,89 гривень, заборгованості за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом 67475,42 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 в рівних частках на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 ) витрати на сплату судового збору в сумі 15602 грн 86 коп з кожного.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

30.04.2020 року м. Одеса