ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 390/1470/19

провадження № 22-ц/4809/567/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.01.2020 року, суддя Пасічник Д.І., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.02.2011 року ОСОБА_1 отримано кредит у сумі 4000,00 грн., шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відкрили ОСОБА_1 картковий рахунок, випустили та надали платіжну картку, а також здійснювали її обслуговування.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Позивач зазначив, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2019 року має заборгованість 14087,51 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 2623,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8172,63 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2143,92 грн., а також штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 647,02 грн. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.01.2020 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви, з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка. З копії анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом її засвідчив. Позичальник власноручно підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55», в якій зазначена відсоткова ставка. Зазначено, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12.02.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.03.2020 справу призначено до розгляду.

До суду відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що 10.02.2011 року сторони уклали договір у виді Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відкрили ОСОБА_1 картковий рахунок і випустили платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, здійснювали її обслуговування, а ОСОБА_1 зобов`язалася у строки здійснювати погашення заборгованості. В анкеті - заяві міститься зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг.

Суд першої інстанції зазначив, що у анкеті-заяві позичальника від 10.02.2011 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг із Тарифів і Витяг із Умов надавались для ознайомлення відповідачу та вона погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Суд першої інстанції зазначив, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення позову в частині стягнення 2623 грн. 94 коп. заборгованості за кредитом і відмовив у задоволенні позову в частині заборгованості по процентам за користування кредитом - 8172,63 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2143,92 грн., а також штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 647,02 грн. (процентна складова).

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідач викликався в судове засідання, шляхом оголошення на офіційному веб - сайті апеляційного суду, тому вважається, що відповідач належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи.

Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись в суд з позовом позивач надав на підтвердження позову анкету-заяву №б/н, згідно якої ОСОБА_1 10.02.2011 року підписала зазначену анкету та отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивачем зазначено, що при зміні кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3 п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де вказано, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку а Клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач посилається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Зазначається, що одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання випискою по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг ,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн.+5% від суми позову.

Позивач зазначив, що відповідно до частини другої статті 1054, частини другої статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є правом заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Оскільки відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 14087,51 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 2623,94 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8172,63 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2143,92 грн., а також штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 647,02 грн. (процентна складова).

На підтвердження позову позивач посилається, як на належні та допустимі докази: розрахунок заборгованості, копію заяви-анкети, довідку про умови кредитування, Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи знаходиться копія заяви від імені ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та заяв на відкриття рахунку від 10.02.2011 року.

Зазначена заява не містить інформації про отримання відповідачем кредиту на який посилається позивач в позові, а також процентної ставки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що відсотки за користування кредитом мали б нараховуватись відповідачу у розмірі , встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження , що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Посилання в апеляційній скарзі, як на належний самостійний доказ на підтвердження позову на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів льготного періоду» в якій визначено базова відсоткова ставка за користування кредитом , розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні є необґрунтованим, оскільки зазначена довідка має інформативний характер і є невід`ємною частиною «Умов та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті з якими відповідач не був належним чином ознайомлений.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав докази на підтвердження коли була видана платіжна картка відповідачу і який термін дії картки.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок,що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позову в частині заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем тільки в частині відмови у задоволені позову про стягнення відсотків, то суд апеляційної інстанції не дає правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по кредиту.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02.01.2020 року, залишити без змін.

Текст постанови складено 28.04.2020 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: