справа № 631/99/20
провадження № 2/631/458/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участю секретаря судового засідання М`ячиної Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з останнього кошти на її утримання у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з 1 лютого 2020 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є особою з інвалідністю, не працює та на даний час знаходиться на утриманні свого чоловіка, який не має постійного місця роботи та як і вона потребує лікування й сторонньої допомоги, у зв`язку з хворобою глаукоми лівого ока. Коштів на життя не вистачає через постійні витрати на лікування та оплату комунальних послуг, а тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. Посилаючись на приписи Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 вказала, що її син - відповідач по справі, має на утриманні лише одну дитини - ОСОБА_3 , який за рішенням суду сплачує аліменти у твердій грошовій сумі, інших утриманців не має, є працездатною особою та отримує дохід, а отже має змогу надавати їй матеріальну допомогу.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, позивач через канцелярію суду надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 1311/20-вх від 28 лютого 2020 року, відповідно до якої позовні вимоги щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її утримання підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі (а. с. 26).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся також відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Скориставшись правом, наданим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач через канцелярію суду надав заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 2422/20-вх від 28 квітня 2020 року, відповідно до якої позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання матері, ОСОБА_1 , визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1500 гривень 00 копійок, розгляд справи просив провести за його відсутності (а. с. 34).

Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідача свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з частиною 1 статті 15 та частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

В даному випадку, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку повнолітнього сина утримувати свою матір та його виконання, які врегульовані нормами Конституції України та Сімейного кодексу України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 Сімейного кодексу України).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Аналогічні приписи містяться й у частині 1 статті 202 Сімейного кодексу України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Тобто, непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не відноситься до осіб пенсійного віку, але є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено довідкою до акту огляду медико - соціальної експертної комісії серії 12ААА № 990959 від 22 січня 2020 року, виданої Красноградською міжрайонною медико - соціальною експертною комісією на підставі акту огляду МСЕК № 73 (а. с. 6). За станом свого здоров`я на даний час не працює, та перебуває на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4 .

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданого 03 грудня 1987 року Нарімановськи районним відділом РАЦС міста Баку, встановлено, що батьками останнього є: батько - ОСОБА_4 , матір - ОСОБА_1 (а. с. 18).

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України Головного управління в Харківській області від 17 січня 2020 року № 127 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у відділі з питань призначення та перерахунку пенсії № 18 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не перебуває, пенсію не отримує (а. с. 7).

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, причина інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена з 21 січня 2020 року до 21 січня 2021 року, що підтверджено довідкою до акту огляду медико - соціальної експертної комісії серії 12ААА № 990959 від 22 січня 2020 року, виданої Красноградською міжрайонною медико - соціальною експертною комісією на підставі акту огляду МСЕК № 73 (а. с. 6).

Згідно виписок з історії хвороби Державної установи «Інститут медичної радіології імені Григор`єва Національної академії медичних наук України» № 56660 від 09 грудня 2019 року та 08 січня 2020 року вбачається, що позивач, ОСОБА_1 , знаходиться під наглядом в інституті з липня 2019 року, завершальний діагноз і стадія захворювання: Са правої грудної залози рТ2N0М0, 2А ст., стан після хірургічного лікування, 2 кл.гр. (а. с. 3, 4).

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 Сімейного кодексу України) не є абсолютним.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Як було зазначено, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Таким чином, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька та потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

При цьому, звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Під час розгляду справи у суді, не встановлено факту ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_2 , а отже й підстав для застосування приписів статті 204 Сімейного кодексу України не має.

При вирішенні спірних правовідносин суд також враховує, що обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь - які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріау від 19 вересня 2019 року, справа № 210/2171/16-ц, провадження № 61-20845св18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 301/1359/16-ц, провадження № 61-14991св18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року, справа № 401/1222/18, провадження № 61-15147св19; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року, справа № 569/14108/17, провадження № 61-12448св19.

При цьому, прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з пунктом 1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно статті 7 Закону України № 294-ІХ від 14 листопада 2019 року «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року складає 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Аналізуючи вищевикладене із наданих сторонами доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 не працевлаштована, пенсію не отримує, є особою з інвалідністю ІІ групи та періодично проходить лікування у закладах охорони здоров`я, що свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Таким чином, в даному випадку наявні правові підстави для стягнення коштів з ОСОБА_2 на утримання його матері - ОСОБА_1 .

При вирішення питання щодо стягнення аліментів суд враховує положення статті 205 Сімейного кодексу України відповідно до яких, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, майновий стан дітей впливає на визначення розміру аліментів, проте не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Як встановлено зі змісту позову, ОСОБА_1 проживає з разом із чоловіком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який також потребує допомоги на лікування, оскільки має проблеми зі здоров`ям. Так, згідно виписки з медичної карти № НОМЕР_2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр амбулаторної офтальмохірургії «ОКО» від 13 серпня 2019 року у ОСОБА_4 діагностовано: відкрито кутова вперше виявлена глаукома, частковий гемофтальм лівого ока. Ангіопатія сітківки обох очей (а. с. 5).

За таких обставин, враховуючи, що судом не встановлено підстав для звільнення відповідача, як сина, від конституційно закріпленого обов`язку утримувати свою матір, яка є непрацездатною особою, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання.

При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне врахувати матеріальне становище та сімейний стан відповідача по справі.

Так, згідно матеріалів справи встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою, працює та отримує дохід.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що на утриманні у відповідача є неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій відповідно до рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року по справі з єдиним унікальним № 613/1485/19 ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1800,00 гривень, щльної допомоги.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судомісячно, з індексацією суми (а. с. 35 - 36).

Крім того, згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 20 травня 2003 року вбачається, що окрім сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач має ще доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 10).

У судовому засіданні не було встановлено підстав для звільнення доньки позивача від конституційно закріпленого обов`язку утримувати свою матір, а отже у позивача є можливість отримання матеріальної допомоги як від сина, відповідача по справі, та і від доньки ОСОБА_7 .

З огляду на вище викладене, дослідивши сімейне та матеріальне становище сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши в силу положень статей 76 - 80 Цивільного процесуального кодексу України зібрані у справі докази, враховуючи те, що позивач є непрацездатною особою з інвалідністю ІІ групи, а відповідач не надає добровільно допомоги на її утримання, має постійний заробіток, а також задовільний стан здоров`я, враховуючи наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини та аліментних зобов`язань, приймаючи до уваги часткове визнання позову та згоду відповідача сплачувати аліменти на користь матері в розмірі 1500 гривень 00 копійок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача по справі ОСОБА_2 на її користь аліменти в сумі 1500 гривень 00 копійок щомісячно.

Суд вважає, що аліменти з відповідачанеобхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 04 лютого 2020 року.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.

Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Із даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду у 2020 році.

Відповідно до абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ від 14 листопада 2019 року , з 1 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2102 гривні, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 840 гривень 20 копійок.

Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача.

З огляду на вище викладене, керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 202, 204, 205 Сімейного кодексу України, статтями 1 - 5, 10 - 13, 17 - 19, 23, 76 - 81, 89, 211, 214, частиною 1 статті 223, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 274 - 279, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355, пунктом 1 частини 1 статті 430Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на утримання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 04 лютого 2020 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок у дохід держави.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до пункту 15.5 розділу 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Нововодолазький районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України процесуальний строк апеляційного оскарження (стаття 354 Цивільного процесуального кодексу України) продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений та підписаний з урахуванням приписів частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України 04 травня 2020 року.

Суддя: Т. М. Трояновська