Справа № 478/271/20 Провадження № 2/478/116/2020
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2020 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Томашевського О.О., за участю: секретаря судових засідань Григоренко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є її онуком, на даний час зареєстрований за вказаною адресою, але фактично з 1999 року та по даний час в зазначеній оселі не проживає та не з`являється.

Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає тривалий час, жодним чином не бере участі в утриманні будинку позивача, добровільно не бажає зніматися з реєстрації, позивач була змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

На підставі наведеного позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10.03.2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у позивача докази, що підтверджують право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 10.03.2020 року, було надано витяг з рішення Казанківської селищної ради "Про внесення змін до правовстановлюючих документів" від 19.09.2013 року №104.

У судове засідання позивач не з`явилася, просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи був повідомлений завчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням Казанківського БТІ та витягом з рішення Казанківського селищної ради "Про внесення змін до правовстановлюючих документів" від 19.09.2013 року №104

Згідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 1999 року.

Відповідно до довідок Казанківської селищної ради від 04.10.2019 року № 3155/03-15/01 та від 03.03.2020 року № 400/03-15, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В ст.47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Частиною першою ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 у належному позивачу житловому будинку перешкоджає реалізації останньої права розпорядження власним майном, наявні підстави для задоволення позовної заяви.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.76, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 судовий збір, у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Перебіг строку на апеляційне оскарження розпочинається з наступного дня після офіційного оголошення про закінчення дії на території України карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення корона вірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано суддею: 30 квітня 2020 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області О.О. Томашевський