Провадження №2/521/1169/20
15 квітня 2020 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя - Плавич І.В.,
секретар судового засідання - Дукіна Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позову сторона позивача вказує, що 01 червня 2016 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передала позичальнику ОСОБА_2 грошову суму у загальному розмірі 6 000,00 доларів США на строк до 01 червня 2017 року, а остання, в свою чергу, - зобов`язувалася повернути позику в строки та в порядку, що встановлені договором.
Однак, як зазначає позивач, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_2 умови договору не виконує, суми позики не повертає, у зв`язку з чим позивач звернулася з позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача суму неповернутої суми позики в загальному розмірі 6 000,00 доларів США, та 3% річних у розмірі 460,00 доларів США.
Відповідач ОСОБА_2 правом подачі відзиву не скористалась, відзив на позов не надходив.
Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явилася, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.
Згідно із ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивачів, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виниклі між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що 01 червня 2016 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передала позичальнику ОСОБА_2 грошову суму у загальному розмірі 6 000,00 доларів США на строк до 01 червня 2017 року, а остання, в свою чергу, - зобов`язувалася повернути суму позики в строки та в порядку, що встановлені договором.
Проте, як свідчив позивач, відповідач суму позики не повернула.
Відповідно до ст. 509 ч. 1, 2 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 1046 ч. 1, 2 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів у справі, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 виникли позикові правовідносини, що підтверджується змістом договору, укладеним 01 червня 2016 року.
Згідно із положеннями ст. 1049 ч. 1, 3 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 530 ч. 1, 2 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Виходячи з положень договорів позики, боржник ОСОБА_2 отримала визначену суму позики в користування до 01 червня 2017 року.
Згідно із ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч. 1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позичальник ОСОБА_2 прострочила виконання зобов`язання з повернення суми позики.
У матеріалах справи також знаходиться розрахунок 3% річних за позикою за період з червня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно, відповідно до якого сума 3% річних, на думку позивача, складає 460,00 доларів США.
Як передбачено ст. 625 ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оглянувши вищевказаний розрахунок, здійснивши відповідні арифметичні операції, суд доходить висновку, що розрахунок здійснено невірно, адже 3% річних за період з 01 червня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно від суми заборгованості за договором позики від 01 червня 2016 року складає 450,00 доларів США.
Тому, суд зважає доцільним стягнути у даному випадку 3% річних у розмірі 450,00 доларів США.
У силу ст. 533 ч. 1, 2 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно із п. 12 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Зважаючи на законодавчу регламентацію виниклих між сторонами у справі правовідносин, суд вбачає доцільним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000,00 доларів США.
Відповідно до ст. 141 ч.1,6 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 1 559,61 гривень.
Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01 червня 2016 року - у розмірі 6 000,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від суми заборгованості за період з 01 червня 2017 року до 31 грудня 2019 року включно за договором позики від 01 червня 2016 року - у розмірі 450,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неоплаченого судового збору - у розмірі 1 559,61 гривень.
У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Малиновського районного суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повні відомості про сторін та інших учасників справи згідно статті 265 ч. 5 п. 4:
Позивач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя: І.В. Плавич /підпис/