ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1462/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Овсяннікової А.І., Хорошевського О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Кононенко Т.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про порушення прав споживача при отриманні житлово - комунальних послуг, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фірми «Т.М.М.» - ТОВ про порушення прав споживача при отриманні житлово-комунальних послуг, в якій просив визнати протиправною діяльність фірми «Т.М.М.» - ТОВ у відмові позивачу не користуватися додатковою послугою «утримання служби охорони» та зобов`язати фірму «Т.М.М.» - ТОВ в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послуги, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, послугу «утримання служби охорони»; зобов`язати фірму «Т.М.М.» - ТОВ зменшити заборгованість за послугу «утримання служби охорони» за період з 01.02.2019 по 31.08.2019 роки на суму 1322,79 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , з 2008 року є власником 2-х кімнатної квартири у багатоквартирному будинку у місті Харкові, який обслуговується фірмою «Т.М.М.» - ТОВ відповідно до договору «Про надання житлово-комунальних та інших послуг» від 01.01.2012 № 238ДН-129 (далі - Договір № 238ДН-129). У квартирі з позивачем мешкає також його дружина (пенсіонерка).

До Договору № 238ДН-129 додається додаток №1 «Калькуляція на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ (далі - Додаток до договору № 238ДН-129). Згідно Додатку до договору № 238ДН-129 в додаткові послуги, окрім іншого входила послуга «охорона будинку» - тариф 0,55 грн. за 1 м2 загальної площі квартири (з ПДВ).

Але фірма «Т.М.М.» - ТОВ після 01.01.2012 неодноразово збільшувала тариф за послугу «охорона будинку» при цьому кожного разу при зміні тарифу фірма «Т.М.М.» - ТОВ, без узгодження нових тарифів та підписання додаткових угод, як це передбачено договором на надання житлово-комунальних та інших послуг, просто ставила перед фактом всіх мешканців будинку про підвищення тарифів на послуги, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ.

Так, у лютому 2017 року фірма «Т.М.М.» - ТОВ повідомила (розмістила повідомлення в під`їзді будинку), що з 01.02.2017 у зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати в Україні, збільшується тариф за послугу «охорона спільного та неподільного майна» з 0,55 грн до 1,222 грн за 1 м2.

З січня 2018 року ціна за послугу «охорона спільного та неподільного майна- вже становила 1,71 грн за 1 м2, а з січня 2019 року становить 2,49 грн за 1 м2, але як і раніше ні яких обґрунтованих пояснень (крім калькуляції тарифу за цю послугу), ні яких додаткових угод від фірми «Т.М.М.» - ТОВ надано не було.

Додаткових угод до договору № 238ДН-129 з приводу зміни (підвищення) ціни за послугу «охорона спільного та неподільного майна» позивач не підписував, йому навіть їх не пропонували підписати, що є порушенням частини другою п. 1.2. та п. 3.6. Договору М238ДН-129.

З 2017 року в повідомлені від фірми «Т.М.М.» - ТОВ про підвищення вартості охоронних послуг, а потім і в калькуляції тарифів на послуги: утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає фірма «Т.М.М. ТОВ, з`явився нова назва в додаткових послугах - «охорона спільного та неподільного майна». В Додатку до договору № 238ДН-129 ця додаткова послуга називалась - «охорона будинку». Але в квитанціях на оплату послуг, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ з січня 2012 року і по теперішній час в п. 2 вказується послуга «утримання служби охорони».

Після того, як фірма «Т.М.М.» - ТОВ у січні 2019 року в черговий раз підвищила тариф на додаткову послугу «охорона спільного та неподільного майна» позивач 21.01.2019 написав заяву на адресу заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ, так як він підписував Договір № 238ДН-129, про те що відмовляюся з 01.02.2019 від додаткової послуги «служба охорони».

Не зважаючи на те, що позивач письмовою заявою відмовився 21.01.2019 від додаткової послуги «служба охорони» з 01.02.2019, в рахунках для оплати за послуги, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, щомісячно починаючи за лютий 2019 року і теперішній час вказується послуга «утримання служби охорони» тариф 2,49 грн, до оплати - 188,97 грн з ПДВ.

Вважав, що діями фірми «Т.М.М.» - ТОВ порушено його права, як «споживача».

З цього приводу 24.05.2019 позивач звернувся з письмовою заявою до заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ з проханням не вказувати в рахунках для оплати послуг, які надає йому фірма «Т.М.М.» - ТОВ, починаючи за травень 2019 року послугу «утримання »служби охорони», а також не вказувати борг за послуги у сумі 566,91 грн (188,97 грн х на три місяця) тому, що такого боргу не існує так, як ще в січні 2019 року позивач письмово відмовився від послуги «утримання служби охорони».

На свою заяву отримав відповідь де фірма «Т.М.М.» - ТОВ повідомляє позивача, що відповідно до ст. 322, 360 ЦК України участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна будинку та житлового комплексу в цілому означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності і на цій підставі у фірми «Т.М.М.» - ТОВ не має правових підстав для задоволення його вимог.

Позивач 16 липня 2019 року в черговий раз звернувся з письмовою заявою до заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ з проханням не вказувати в рахунках для оплати послуг, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, послугу «утримання служби охорони», а також не вказувати борг за послуги з лютого по червень місяць 2019 року у сумі 944,85 грн (188,9 грн х на п`ять місяців) тому, що такого боргу не існує так, як ще в січні 2019 року, позивач, письмово відмовився від послуги «утримання служби охорони».

Фірма «Т.М.М.» - ТОВ в односторонньому порядку, не узгодивши із співвласниками будинку, нав`язала співвласникам будинку вищевказану послугу. Цьому є підтвердження Договір № 238ДН-129 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.01.2012. У вказаному Договорі не вказано про перелік спільного майна та про необхідність співвласника майна брати участь у охороні цього майна. Також у додатку до Договору вказано, що послуга «охорона будинку» відноситься до додаткових послуг.

Згідно з частиною другою п. 1.2. Договору № 238ДН-129 «Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погоджені зі Споживачем». А в п. 3.8. Договору вказано, що «Додаткові послуги не передбачені даним Договором надаються Споживачу на підставі розцінок, встановлених Виконавцем та погоджених зі Споживачем шляхом укладання відповідних додаткових угод до даного Договору».

Але за весь час дії Договору № 238ДН-129 з 01.01.2012 року по даний час ні яких погоджень на додаткові послуги та їх ціни не було.

В ст. 322 ЦК України вказано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В Додатку до договору № 238ДН-129 в обов`язкових послугах вказаний перелік послуги які забезпечують утримання спільного майна і позивач їх своєчасно оплачую. Є і додаткові послуги направлені на збереження та утримання спільного майна і він їх теж своєчасно оплачую.

Починаючи з 01.02.2019, позивач, не сплачує за послугу «утримання служби охорони» в сумі 188,97 грн щомісячно, а фірма «Т.М.М.» - ТОВ продовжує нараховувати заборгованість за цю послугу. Станом на 10.09.2019 заборгованість за послугу «утримання служби охорони» становить 1322,79 грн (188,97 грн х на сім місяців). Такі дії та бездіяльність фірми «Т.М.М.» - ТОВ, позивач, вважав протиправними.

Відповідач позов не визнав та зазначив, що між Фірмою «Т.М.М.» - TOB та ОСОБА_1 укладено Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012, предметом якого є надання Виконавцем (Фірмою «Т.М.М.» - TOB) послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та належної до нього прибудинкової території, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведеня, газо-,електропостачання, опалення, а Споживач ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору «Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма « Т.М.М. »-TOB по АДРЕСА_1» до додаткових послуг відноситься послуга з «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території».

Згідно з пунктом 3.6. Договору «Вартість додаткових послуг, що надаються Виконавцем за цим Договором, може бути змінена Сторонами шляхом укладання додаткової угоди».

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет» № 2629-VIII від 23.11.2018, у 2019 році зросла мінімальна заробітна плата, яка з 01.01.2019 становить 4173 грн у зв`язку з чим Фірма «Т.М.М.»-ТОВ була змушена запровадити механізм коригування тарифів на послуги.

Тариф з 01.01.2019 на послуги, які надає Фірма «Т.М.М.»-ТОВ в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було змінено - станом на 01.01.2019 тариф становить 8,206 грн за 1 м. кв. загальної площі квартири.

Складовою зазначеного вище тарифу є послуга «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території», яка відноситься, згідно Договору до додаткової послуги та на 01.01.2019 становить 2,493 грн за 1 м. кв. загальної площі квартири.

На виконання вимог п. 3.6. Договору Виконавцем (Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ) було направлено простою кореспонденцією Споживачу ( ОСОБА_1 ) пропозицію укласти додаткову угоду до Договору до якої була долучена Додаткова угода до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012 на 1 (одному) аркуші в 2 (двох) примірниках та Додаток № 1 до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012 - «Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.» - ТОВ по АДРЕСА_1» з урахуванням змін від 01.01.2019 на 1 (одному) аркуші в 2 (двох) примірниках.

В надісланій пропозиції Споживачу ( ОСОБА_1 ) роз`яснювалося положення ст. 642 ЦК України, а саме що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Тому вважають, що пропозицію укласти додаткову угоду до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012 ОСОБА_1 було отримано та прийнято, оскільки до своєї позовної заяви він долучає, в якості одного із доказу Додаток № 1 до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012 - «Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.» - ТОВ по АДРЕСА_1» з урахуванням змін від 01.01.2019, яка була долучена до пропозиції укласти додаткову угоду та сплачує платежі за надані послуги з урахуванням, як коригування тарифу від 01.01.2019 так із подальшими коригуваннями відповідно до умов Договору.

Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ не було отримано від ОСОБА_1 ані вмотивованої відмови від укладання додаткової угоди до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012, ані протоколу розбіжностей. Але було отримано платежі в повному обсязі.

Згідно з актом звіряння розрахунків за період з 01.01.2019 по 06.11.2019 (додається до відзиву) позивач щомісяця проводив оплату платежів за послуги надані Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, у травні та червні 2019 року ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за зазначені вище послуги. Станом на 06.11.2019 заборгованість по особовому рахунку ОСОБА_1 за послуги, які надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ по Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012 з урахуванням корегування тарифу, складає 1511, 76 грн (одна тисяча п`ятсот одинадцять гривень 76 копійок) та є поточною заборгованістю, оскільки виникла за вересень місяць 2019 року.

Таким чином вважають, що вказані в позовній заяві відомості щодо наявної заборгованості позивача перед відповідачем за період з 01.02.2019 по 31.08.2019 за послугу «утримання служби охорони» у розмірі 1322,79 грн (одна тисяча триста двадцять дві гривні 79 копійок) не відповідають дійсності.

Позивач по справі, у розумінні ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію укласти додаткову угоду до Договору № 238ДН-129, протягом всього 2019 року сплачував за надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в тому числі за послуги «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території» та на час подання позовної заяви 17.09.2019 не мав заборгованості за період вказаний у позові.

Таким чином, на час звернення до суду з позовними вимогами щодо зменшення заборгованості за послугу «утримання служби охорони» за період з 01.02.2019 по 31.08.2019 на суму 1322,79 грн між позивачем та відповідачем є діючий Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012 з усіма коригуваннями тарифу на послуги, які надаються та відсутня заборгованість за надані послуги. Отже, вважали, що позивачем було подано завідомо безпідставний позов в якому відсутній предмет спору.

Окрім того зазначили, що між Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ та ОСОБА_1 укладено Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012 про надання житлово-комунальних та інших послуг, який на сьогоднішній день є чинним з усіма додатками до нього та виконується сторонами, а тому позовні вимоги про визнання протиправною діяльність Фірми «Т.М,М.» - ТОВ у відмові ОСОБА_1 не користуватися додатковою послугою «утримання служби охорони» та зобов`язати Фірму «Т.М.М.» - ТОВ в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послугу «утримання служби охорони» є необґрунтованими та незаконними, так як порядок розірвання Договору 238ДН-129 від 01.01.2012 закріплений чинним законодавством України.

Відповідно до зазначених вище норм чинного законодавства України Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012 є чинним до дати набрання чинності договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного в порядку ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ, та діє на тих самих умовах.?

У разі затвердження загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 кошторису та тексту договору на управління даним будинком без послуги «охорона спільного та неподільного майна» така послуга не буде нараховуватися управителем співвласникам даного будинку.

Вважали, що між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору оскільки договірні відносини між ними виконуються сторонами в повному обсязі, а питання внесення змін до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012, а саме не нарахування або виключення послуги «охорона спільного та неподільного майна» врегульовані чинним законодавством.

З урахуванням вищевикладеного просили закрити провадження по справі, в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати протиправною діяльність фірми «Т.М.М.» - ТОВ у відмові йому не користуватися додатковою послугою «охорона будинку» та зобов`язати фірму «Т.М.М.» - ТОВ в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послуги, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, послугу «утримання служби охорони»; зобов`язати фірму «Т.М.М.» - ТОВ зробити перерахунок з урахуванням того, що починаючи з 01.02.2019 і по дату рішення апеляційного суду, зменшити заборгованість за послугу «утримання служби охорони» на суму 188,97 грн за кожний місяць.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки позивач письмово відмовився від надання йому послуги «утримання служби охорони», то подальші нарахування з боку відповідача за надання такої послуги є протиправними.

Вказав, що визначений у ст. 360 ЦК України обов`язок співвласників брати участь у витратах на збереження спільного майна зовсім не означає, що це є саме охорона спільного майна.

Зауважив, що відповідачем не було конкретизоване, яке саме майно підлягає охороні.

Послався на те, що для прийняття рішення щодо необхідності охорони спільного майна необхідно, щоб за таке рішення проголосувала більшість співвласників - 75%.

Вважає, що посилання відповідача на те, що ним позивачеві простою кореспонденцією було направлено пропозицію укласти додаткову угоду до Договору № 238ДН-129, а Додаткова угода, копія якої надана до відзиву на позов, є сфальсифікованою.

Зазначив, що жодного разу при зміні тарифів відповідач не пропонував споживачу підписати додаткову угоду.

Вказав, що про всі зміни тарифів на послуги він дізнавався із розрахунків оплати за попередній місяць. В цей період на дошці об`яв з`являлись калькуляції тарифів.

Послався на те, що безпідставним є висновок районного суду стосовно того, що він оплачував послуги з охорони будинку.

Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що позивач по справі, у розумінні ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію укласти додаткову угоду до Договору № 238ДН-129, протягом всього 2019 року сплачував за надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в тому числі і за послуги «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території» та на час подання позовної заяви 17.09.2019 не мав заборгованості за період вказаний у позові. Таким чином, на час звернення до суду з позовними вимогами щодо зменшення заборгованості за послугу «утримання служби охорони» за період з 01.02.2019 по 31.08.2019 на суму 1322,79 грн між позивачем та відповідачем є діючий Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012 з усіма коригуваннями тарифу на послуги, які надаються та відсутня заборгованість за надані послуги. Отже, позивачем було подано завідомо безпідставний позов в якому відсутній предмет спору.

Послались на те, що Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012 є чинним до дати набрання чинності договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного в порядку ст. т. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ, та діє на тих самих умовах. У разі затвердження загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 кошторису та тексту договору на управління даними будинком без послуги «охорона спільного та неподільного майна» така послуга не буде нараховуватися управителем співвласникам даного будинку.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 368 ЦПК України:

1. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

2. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

3. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

4. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст спору та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним нормам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між Фірмою «Т.М.М.»-TOB та ОСОБА_1 укладено договір № 238ДН-129 від 01.01.2012 (надалі Договір), предметом якого є надання фірмою «Т.М.М.» -TOB послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та належної до нього прибудинкової території, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-,електропостачання, опалення, а ОСОБА_1 зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору «Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма « Т.М.М.» -TOB по АДРЕСА_1» до додаткових послуг відноситься послуга з «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території».

Згідно Додатку до договору № 238ДН-129 в додаткові послуги входила послуга «охорона будинку» - тариф 0,55 грн за 1 м2 загальної площі квартири (з ПДВ).

Фірма «Т.М.М.» - ТОВ неодноразово підвищувала тарифи на додаткову послугу «охорона спільного та неподільного майна», останній раз у січні 2019 року підвищила тариф на додаткову послугу «охорона спільного та неподільного майна», яка відноситься згідно договору до додаткової послуги та станом на 01.01.2019 становить 2,493 грн за 1м.кв. загальної площі квартири.

Позивач 21.01.2019 написав заяву на адресу заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ, про те що відмовляюся з 01.02.2019 від додаткової послуги «служба охорони».

Згідно пункту 3.6. Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012 «Вартість додаткових послуг, що надаються Виконавцем за цим Договором, може бути змінена Сторонами шляхом укладання додаткової угоди».

Додаткових угод до договору № 238ДН-129 з приводу зміни (підвищення) ціни за послугу «охорона спільного та неподільного майна» позивач не підписував.

Відповідно до п. 3.3 договору розцінки та тарифи на послуги, що надаються Виконавцем, перелік яких вказаний у додатку до договору, розраховуються на основі економічно обґрунтованих планових витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість.

У п. 3.6 вказаного договору передбачено, що вартість додаткових послуг, що надається виконавцем за цим договором, може бути змінена Сторонами шляхом укладання Додаткової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня 2012 року по теперішній час відповідачем було встановлено до оплати рахунки за «охорону будинку» - «утримання служби охорони», які були оплачені позивачем, доказів того що позивач сплачував інші послуги, чи за інший період суду надано не було.

З наданого позивачем договору від 01.01.2012 вбачається що між Фірмою «Т.М.М.» - TOB та ОСОБА_1 укладено договір № 238ДН-129 від 01.01.2012, предметом якого є надання фірмою «Т.М.М.» - TOB послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та належної до нього прибудинкової території, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-, електропостачання, опалення, а ОСОБА_1 зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.6.1 про надання житлово комунальних та інших послуг № 238ДН-129 від 01.01.2012 вбачається, що договір набуває чинності з дня його укладення сторонами та діє до моменту його припинення або зміни власника приміщення.

Таким чином, згідно умов договору, він набув чинності 01.01.2012, та діє на даний час.

Згідно із актом звіряння розрахунків за період з 01.01.2019 по 06.11.2019 позивач щомісяця проводив оплату платежів за послуги надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, у травні та червні 2019 року ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за зазначені вище послуги. Станом на 06.11.2019 заборгованість по особовому рахунку ОСОБА_1 за послуги, які надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ по Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012 з урахуванням корегування тарифу, складає 1511,76 грн (одна тисяча п`ятсот одинадцять гривень 76 копійок) та є поточною заборгованістю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених чинним законодавством України, які могли б свідчити, що вказаний договір було розірвано або змінено.

Сам факт звернення позивача до відповідача із заявою про відмову від послуги «утримання служби охорони» не є підставою для автоматичного припинення надання такої послуги, а позивачем не було заявлено вимог ані щодо розірвання договору або додаткової угоди ані визнання його (її) недійсною.

Вимогу позивача про зобов`язання відповідача в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послуги, яка надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, послугу «утримання служби охорони» суд вважав неналежним способом захисту, оскільки такий спосіб захисту не передбачений положеннями ст. 16 ЦК України, так як з урахуванням зазначених вимог діючого законодавства вимога заборонити вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Суд констатував, що саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, а вимога про зобов`язання відповідача зменшити заборгованість за надані послуги є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Суд врахував, що у судовому засіданні представник відповідача навпаки заперечувала проти наявності заборгованості, а права зменшення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» №2188-VІІІ від 09.11.2017р. зі змінами № 2454-VIІІ від 07.06.2018 житлово-комунальні послуги це житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 12 ст. 1 Закону послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору;

Правилом ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Нормою ст. 18 Закону визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Управитель веде окремий облік доходів і витрат (облікову карту) щодо кожного багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, та забезпечує співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до цієї інформації щодо їхнього будинку в порядку, передбаченому договором.

Згідно зі ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язанні забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

Відповідно до положень ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщені, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач стверджує, що він не отримував відповідача пропозицію від 24.12.2018 укласти додаткову угоду, що свідчить про те, що у розумінні ст. 624 ЦК України він не приєднався до неї.

Однак, сам ОСОБА_1 зазначає, що про зміну тарифів та калькуляцій за надані послуги мешканці будинку повідомлялись через розміщення відповідачем на дошці об`яв відповідної інформації.

Також, твердження позивача про те, що відповідачем було сфальсифіковано Додаткову угоду до Договору № 238ДН-129 є лише його припущенням та не підтверджено доказами, що задовольняють вимоги ст.ст. 77-80 ЦПК України.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він не отримував поштову кореспонденцію від відповідача з 24.12.2018 по 21.09.2019 (звернення з заявою про відмову).

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що з наданих позивачем квитанцій неможливо встановити, що позивач не сплачував саме за послугу з охорони будинку.

Укладений між учасниками справи Договір № 238ДН-129 є чинним та підлягає виконанню.

За таких обставин, слід констатувати, що відповідач надає послуги на відповідній правовій підставі.

Одностороння відмова ОСОБА_1 від наданої послуги не змінює умов договору, оскільки сторонами визнано, що для виключення спірної послуги з переліку додаткових послуг необхідна згода 75% співвласників будинку.

Також, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що здійснення бухгалтерського обліку заборгованості є господарською діяльністю підприємства, яку воно провадить на власний розсуд.

Номінальний облік заборгованості не встановлює для споживача обов`язків крім випадку звернення фірми «Т.М.М.» - ТОВ за стягненням такої заборгованості.

Суд враховує, що відповідач заперечує наявність заборгованості перед ними у позивача.

Районний суд обґрунтовано вважав заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо зобов`язання відповідача в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послуги, яка надає фірма «Т.М.М. -ТОВ», послугу «утримання служби охорони» неналежним способом захисту, оскільки відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За відсутності заявленої вимоги щодо визнання недійсним або розірвання спірного договору повністю або в його частині, вимога щодо подальшої заборони зазначати послугу у переліку наданих не є належним способом захисту.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України належним чином оцінив наявні у справі докази, навів мотиви відхилення або врахування кожного доказу, доводами скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.І. Овсяннікова.

О.М. Хорошевський.