Справа № 510/441/20
Провадження № 2/510/682/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги (уточнені) визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивач уточнив свої позовні вимоги, на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 25.03.2019р.; виписка із інформацією про курс гривні станом на 25.03.2019р.; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2019р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.02.2018р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_4 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2 , зазначивши, що 25.03.2019 р. між ним та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю належного йому житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 - за 8000 дол. США (215680 грн.).25.03.2019р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивач передав відповідачу обумовлену суму, що підтверджується відповідною розпискою (що міститься після тексту договору), а відповідач передав документи на житловий будинок (які були у нього в наявності). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачу засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивач розпорядився щодо догляду за придбаною нерухомістю, зробив там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивач неодноразово звертався до відповідача, однак ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивача про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (25.03.2019р.) він не рахувався зареєстрованим власником спірного майна, а фактично володів ним, право власності на будинок, хоча і було визнано за ним на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 28.02.2018р., однак було зареєстровано у державному реєстрі прав власності лише 29.03.2019р. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 25.03.2019р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений власником об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_2 не мав права на відчуження нерухомості у зв`язку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на нерухомість (не зареєстрував її належним чином у відповідних органах). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем.

Як вже зазначалося вище, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_2 продав, а позивач купив житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 за 8 тис. дол. США. 25.03.2019р. позивач передав відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачу документи на будинок (які були у нього в наявності) за цією ж адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нього у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (який в цілому складається з: житлового будинку літ.А загальною площею 36,60 кв.м., житловою площею 25,30 кв.м., підсобною площею 11,30 кв.м.; літньої кухні літ.Б; літньої кухні літ. В; сараю літ. Г; гаражу літ.Д; вбиральні літ. Е; огорожі 1-4; споруди 5-6), що належав ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник