Ухвала

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 466/6705/14-ц

провадження № 61-46654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 28 лютого 1987 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Після одруження вони проживали у будинку АДРЕСА_1 , проте враховуючи, що їх сім`я збільшувалася, у них народилися діти, то вони вирішили збудувати будинок поруч на земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1 .

Вказану земельну, площею 600 кв. м ОСОБА_3 отримав у довічне успадковане володіння згідно рішення виконкому Львівської міської ради від 24 жовтня 1991 року № 446 для спорудження індивідуального житлового будинку за рахунок території міськземфонду. На підставі рішення виконкому Львівської міської ради від 20 червня 1996 року № 387 було затверджено наказ Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради від 26 вересня 1996 року № 79 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 вищевказаної земельної ділянки та на підставі цього останньому був виданий державний акт на право приватної власності на землю від 03 березня 1998 року ЛВ №40702027.

Позивач вказує, що хоча вищезазначені рішення органів місцевого самоврядування та державний акт були скасовані судовим рішенням від 27 червня 2007 року, проте вони були чинними під час будівництва спірного будинку, який є незакінчений та не зданий в експлуатацію по сьогоднішній день.

Всі документи на спірний незакінчений будівництвом будинок знаходяться у ОСОБА_3 та він відмовляється надавати їх копії.

Шлюб між ними розірвано на підставі рішення суду 09 квітня 2014 року. На даний час між ними не врегульовано відносин, пов`язаних з правом власності на спірний будинок. Вона зверталася до відповідача з вимогою вирішити це питання в добровільному порядку, однак останній відмовився, вважаючи, що усе спільно нажите майно, в тому числі і недобудований будинок є лише його власністю.

Враховуючи наведене, позивач просила визнати об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок під літ. 2А-1 на АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, провести поділ майна визнавши за нею та Сокульським- ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині вищевказаного незавершеного будівництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2017 року позов задоволено.

Визнано об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок під літ. 2А-1 на АДРЕСА_1 , який згідно з технічним паспортом від 05 жовтня 2016 року розташований на фундаменті з бетонних блоків (100 % готовності), має цегляні стіни та перегородки (100 % готовності), перекриття із залізобетонних плат та дерев`яного перекриття з підшивкою гіпсокартоном (100 % готовності), підлоги із бетонної підготовки (35 % готовності ), покрівлі із оцинкованого заліза (100 % готовності) , подвійні дерев`яні вікна (100 % готовності), вхідні щитові дерев`яні двері (100 % готовності ), інженерне обладнання - електрику (17 % готовності ), оздоблення зовнішнє (0 % готовності ), оздоблення внутрішнє - штукатурка (41 % готовності) - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проведено поділ майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку під літ. 2А-1 на АДРЕСА_1 , який згідно з технічним паспортом від 05 жовтня 2016 року розташований на фундаменті з бетонних блоків (100 % готовності), має цегляні стіни та перегородки (100 % готовності ), перекриття із залізобетонних плат та дерев`яного перекриття з підшивкою гіпсокартоном (100 % готовності), підлоги із бетонної підготовки ( 35 % готовності ) , покрівлі із оцинкованого заліза (100 % готовності), подвійні дерев`яні вікна (100 % готовності), вхідні щитові дерев`яні двері (100 % готовності), інженерне обладнання - електрика (17 % готовності), оздоблення зовнішнє ( 0 % готовності ), оздоблення внутрішнє - штукатурки (41 % готовності). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний будинок під літерою 2А-1 по АДРЕСА_1 побудований в період перебування сторін у шлюбі, тобто є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках, по 1/2 частці спірного об`єкту незавершеного будівництва.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд не взяв до уваги висновки Верховного Суду України, відповідно до яких об`єкт незавершеного будівництва, що водився за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток і при цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Таким чином, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні спірних правовідносин.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Позиція та висновки Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська