ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/181/20 Номер провадження 22-ц/814/1015/20Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року у складі судді Попова М.С.

у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості перед пільговою категорією громадян та поновлення субсидії,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення заборгованості перед пільговою категорією громадян та поновлення субсидії.

Не погодившись з даною ухвалою, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що предметом заяви є погашення заборгованості за послуги газопостачання, яка спричинила до припинення надання субсидії пільговикові, що відноситься до юрисдикції загальних судів.

Вказує, що справа має бути розглянута саме в наказному провадженні, яке призначене для розгляду такої категорії справ про стягнення грошових сум незначних розмірів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління соціального захисту населення Карлівської РДА просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційне провадження у справі закрити.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцять статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

По справі встановлено, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просила суд стягнути з УСЗН Карлівської РДА на рахунок абонента № НОМЕР_1 ТОВ «Полтавагаззбут» зрізану переплату, інфляційні нарахування з даної суми, юридичні та судові витрати в загальній сумі 2568,10 грн., зобов`язати УСЗН поновити її на субсидії з моменту припинення - з 24.05.2019 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 заявлено вимогу, яка не відповідає приписам статті 161 ЦПК України, а тому на підставі пункту 3 частини першої статті 165 ЦПК України відмовив у видачі судового наказу.

Крім того, суд дійшов висновку, що, виходячи із предмету заяви, справа належить до юрисдикції окружного адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду та не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Згідно частини третьої статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до розділу ІІ ЦПК України наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є собливою формою судового рішення.

Отже, особливістю наказного провадження є безспірність вимог заявника та спрощена процедура судового розгляду.

Відповідно до статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною 1статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Оскільки вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, викладені в статті 161 ЦПК України, є вичерпними, а заявлена ОСОБА_1 вимога не входить до вказаного переліку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі судового наказу та відповідно до норм процесуального права відмовив у видачі судового наказу.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, предметом вимог заявника є право на одержання субсидії та відповідно до положень статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України така категорія справ - щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, розглядається в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки, предметом заявлених ОСОБА_1 вимог є надання житлової субсидії з оплати комунальних послуг газопостачання, що є безповоротною адресною державною соціальною допомогою, суб`єктом владних повноважень - Управлінням соціального захисту населення Карлівської РДА, така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що не позбавляє заявника права звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження до суду адміністративної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність постановленої у справі ухвали.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам матеріального та процесуального права й підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна