УХВАЛА

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 552/4389/17

провадження № 61-15173св19

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Кінаш Дар`я Ігорівна,

розглянув заяву про виправлення описки в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2019 року закрито провадження по скарзі ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області Кінаш Д. І.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2019 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

08 серпня 2019 року відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу, з метою формування єдиної правозастосовчої практики.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу задоволено. Постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року скасовано, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2019 року залишено в силі.

В зв`язку наявністю описки в постанові Верховного Суду листом від 04 грудня 2019 року матеріали справи були витребувані з суду першої інстанції.

У березні 2020 року витребувані матеріали справи надійшли до суду касаційної інстанції.

Суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується тим же складом суду, який ухвалив судове рішення, в якому допущена описка, без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала (стаття 269 ЦПК України).

Посилання в постанові Верховного Суду на те, що відзив відповідача на касаційну скаргу не надходив, є неточністю, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу надійшов до суду касаційної інстанції 23 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 154-156).

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає за необхідне в порядку вимог статті 269 ЦПК України за власною ініціативою вирішити питання про виправлення описки шляхом викладення абзацу третього на сторінці четвертій постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в новій редакції, а саме зазначити: «Відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Кінаш Д. І. мотивований тим, що постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 5761014 не містить назви виконавчих документів, коли та ким вони були видані. З огляду на зазначене заявник вважає, що постанова про зведене виконавче провадження № 5761014 не може бути доказом для закриття справи за підстав різної юрисдикції тому, що в ній відсутні відомості про суди, що видали виконавчі документи, а висновок суду першої інстанції є безпідставним припущенням, що у зведеному виконавчому провадженні перебувають виконавчі провадження з виконання не тільки судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, а наказів господарського суду. Виходячи з такого стану постанови та тих підстав, що предметом скарги є цивільно-правові відносини, звернення скаржника до суду загальної юрисдикції носить логічний і законний характер.

У касаційній скарзі представник відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області С. Пилипенко не вказує які норми матеріального права були неправильно застосовані апеляційним судом при винесенні рішення і також не посилається на норми процесуального права, що на його думку були порушені при розгляді справи у апеляційному суді. Також не посилається на правові норми, згідно з якими постанова апеляційного суду повинна бути скасована. Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та зводяться лише до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.»

Крім того, незазначення судом касаційної інстанції доводів відзиву на касаційну скаргу, не спростовують висновку колегії суддів викладених у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року та не впливають на правильність висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі 660/612/16-ц (№ 14-19цс18).

Керуючись статтею 269 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Виправити описку в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року.

Викласти абзац третій на сторінці четвертій постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в новій редакції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та зводяться лише до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик