Ухвала

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 751/8693/18

провадження № 61-6980ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виселення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виселення їх з самоправно зайнятого житлового приміщення, а саме з квартири АДРЕСА_1 , та просила стягнути судові витрати з відповідачів.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що Чернігівська міська рада є органом місцевого самоврядування, у віданні якого перебуває державний житловий фонд (житловий фонд місцевої ради) і яка здійснює управління ним. Квартира АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду. В даній квартирі був зареєстрований один ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами проведеного 30 жовтня 2018 року обстеження вказаної квартири було встановлено, що в ній знаходяться громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без жодного документу на правомірність свого знаходження в цій квартирі. Від звільнення державної квартири відповідачі відмовились. Позивач вказує, що рішення про надання спірної квартири відповідачам виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не приймалось, ордер їм не видавався, договір найму житлового приміщення не укладався, тобто відповідачі самоправно зайняли спірну квартиру. Зважаючи, що позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання спору, проте, відповідачі відмовились добровільно звільнити самоправно зайняте житлове приміщення, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

У січні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулися до суду із зустрічним позовом до Чернігівської міської ради, в якому з урахуванням уточнень, просили: зобов`язати Чернігівську міську раду не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати Чернігівську міську раду прийняти рішення про надання ордеру на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, та члени її сім`ї - син ОСОБА_1 , 1986 року народження, особа з інвалідністю 1 групи з дитинства, дочка ОСОБА_5 , 1986 року народження, є студенткою, та онук ОСОБА_6 , 2015 року народження, який має вади серця та переніс оперативне кардіологічне втручання, зареєстровані та проживають в однокімнатній квартирі, площею 18,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 . З 1964 року по 1996 рік ОСОБА_2 проживала за місцем реєстрації. У квартирі АДРЕСА_1 з 1963 року проживав ОСОБА_4 , 1936 року народження, який після смерті його матері у 1982 році залишився один. У 1996 році ОСОБА_4 тяжко захворів, втратив зір та слух, у зв`язку з чим ОСОБА_2 взяла його на своє утримання, доглядала як рідну людину, проживала з ним з 1996 року та вела спільне господарство. Посилаючись на приписи частини другої статті 64 ЖК УРСР, відповідачка вважає, що самоправно спірну квартиру не займала, а проживала в ній постійно 23 роки за згодою і з дозволу ОСОБА_4 , вела з ним спільне господарство, виконувала обов`язки по утриманню квартири (здійснювала поточні ремонтні роботи), а також щомісячно сплачувала комунальні послуги. Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю 3 групи, лежача самостійно не обслуговується та не пересувається, та син ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю 1 групи з дитинства, ДЦП, пересувається на інвалідному візку, потребують постійного стороннього догляду, тому проживають разом з нею в спірній квартирі, оскільки остання здійснює постійний догляд за ними. Чернігівською міською радою порушується конституційне право відповідачів на житло, остання не надає житло та не поліпшує житлові умови, не зважаючи на те, що квартира, в якій зареєстровані відповідачі, не відповідає санітарним нормам, сім`ї не вистачає 35,6 кв. м житла.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2019 року позов Чернігівської міської ради задоволено.

Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з самовільно зайнятого житлового приміщення, а саме: з квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2019 року - залишено без змін.

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 листопада 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Чернігівської міської ради в повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставами касаційного провадження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц; від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц; від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц та у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати із Новозаводського районного суду міста Чернігова цивільну справу № 751/8693/18 за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виселення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 29 травня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська