РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
за участю представника відповідача Мерзлікіна І.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування, -
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вказану шкоду повинна відшкодувати ТзДВ «МСК», оскільки відмова останнього є безпідставною, як і звернення до відповідача як винуватця ДТП, оскільки всі обов`язки повинна прийняти на себе ТзДВ «МСК».
Представником позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» спрямовано до суду відповідь на відзив, в якій просить просить позов задовольнити, оскільки у ТзДВ «МСК» не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, оскільки звернення до страховика обмежено річним строком, а тому завдана шкода повинна бути відшкодована за Полісом №АК/005716226 як особою, з вини якої сталась ДТП.
Відповідачем подані до суду заперечення, в яких він просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, посилаючись на те, що позивач не є «потерпілою особою» в рамках ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників
транспортних засобів», тому позивач повинен звертатися саме до Страховика, а не до винуватця ДТП.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, спрямував до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача, та позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.
Представник третьої особи ТзДВ «МСК» в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.
19.12.2019 року вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А.
21.12.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 21.12.2019 року.
Ухвалою судді від 23.12.2019 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.
Між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №108548 від 22.08.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Lancer, д.р.н. НОМЕР_1 .
ДТП мало місце з вини відповідача, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2017 року, яка набула чинності.
04.07.2017 року ОСОБА_2 повідомив позивача про дану ДТП, та звернувся до нього з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ТзДВ «МСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5716226.
Однак, ТзДВ «МСК» відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с. 31).
05.07.2019 року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в досудовому порядку, однак відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодовувати шкоду в досудовому порядку
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.
Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Відповідно до ст. ст. 13, 78,81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 статті 1191 ЦК України, встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Положення цієї статті кореспондується з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Згідно із положеннями статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений, оскільки позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування третьою особою з підстави передбаченої пунктом 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року.
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди не відшкодований в повному обсязі третьою особою, то відшкодування шкоди в такому обсязі здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування, що спростовують доводи відповідача в повному обсязі щодо шкоду повинна відшкодовувати третя особа, а не відповідач, та не позбавляє останнього в подальшому звернутись до третьої особи з вимогами щодо оскарження відмови у виплаті страхового відшкодування, та його стягнення.
Положеннями статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд.
В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судові витрати позивача, понесені у зв`язку з оплатою судового збору, відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 206,263-265 ЦПК України, суд, -
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, .

Відповідач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Третя особа товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», місцезнаходження: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 99, А-3, .

Повний текст рішення виготовлено 06 травня 2020 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ