ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4524/20 Справа № 216/2401/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 216/2401/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2019 року, яке постановлено суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.05.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № GP-6349351, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 22100,65 грн.

19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «Перший Український міжнародний банк» (далі - АТ « ПУМБ»).

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, тому станом на 08.04.2019 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 76015,57 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 11991,01 грн.; заборгованості по процентам 2339,46 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 7770,18 грн., штрафних санкцій 53914,92 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також просив стягнути судовий збір в розмірі 1921 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ « ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № GP-6349351 від 13.05.2014 року в розмірі 14330,47 грн., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 11991,01 грн. та процентів в сумі 2339,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ « ПУМБ» судовий збір в розмірі 362,15 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що справу розглянуто без участі відповідача, який належним чином не був повідомлений про розгляд справи.

Крім того апелянт посилається на те, що суд першої інстанції повинен був залишити без розгляду позов АТ « ПУМБ», оскільки представник позивача в судове засідання не з`явився, заява про розгляд справи за відсутності представника позивача суду не подавалась.

Зауважує на тому, що відповідач по справі не укладав кредитний договір№ GP-6349351 від 13.05.2014 року, а підписана анкета та пропозиція укласти договір (оферта) не є кредитним договором та не підтверджує отримання відповідачем коштів, та не може бути підставою для стягнення процентів за користування коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета та пропозиція укласти договір не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Також апелянт посилається на те, що в наданій суду довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором вказано, що кредитний договір № GP-6349351 укладено 14.05.2014 року, в той час як анкета та пропозиція укласти договір (оферта) датовані 13.05.2014 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга представника відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 11 вересня 2019 року, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2014 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український міжнародний банк», шляхом підписання пропозиції укласти договори (оферти) був укладений договір №GP-6349351, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 22100,65 грн., за умови сплати процентів в розмірі 9% річних на строк в 48 місяців (а.с. 8).

Згідно пропозиції, ОСОБА_1 погодився з тим, що ця пропозиція разом із Загальними умовами становить між ним та Банком кредитний договір.

Згідно з наданою акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» випискою з рахунку станом на 08.04.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 76015,57 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 11991,01 грн; заборгованості по процентам 2339,46 грн; заборгованість за комісією в розмірі 7770,18 грн, штрафних санкцій 53914,92 грн. (а.с.15).

13.04.2018 року ПАТ «ПУМБ», у теперішній час АТ «ПУМБ», за вих. № 1810 направив на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) в якій зазначив, що ПАТ «ПУМБ», у теперішній час АТ «ПУМБ», є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал» та станом на 13.04.2018 року у ОСОБА_1 існує заборгованість перед Банком у розмірі 21930,99 грн., а тому Банк вимагає погасити заборгованість по кредитному договору до 20.04.2018 року (а.с.9).

Звертаючись до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 отримав в АТ «Банк Ренесанс Кредит» 11991 грн. 01 коп., які зобов`язався повертати частинами зі сплатою визначених договором процентів, однак своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 76015,57 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 11991,01 грн.; заборгованості по процентам 2339,46 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 7770,18 грн., штрафних санкцій 53914,92 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Колегія суддів вважає, що позовні АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання нести передбачену договором та/або законом відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.05.2014 року ОСОБА_1 підписав із Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» пропозицію укласти договори (оферту), за умовами якої запропонував АТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти із ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції. В частині 2 вказаного договору були викладені умови кредитування, а саме: сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, спосіб надання кредиту і реквізити для погашення заборгованості). Також у договорі міститься графік платежів за договором (а.с. 8).

Відповідно до четвертого абзацу четвертої частини статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції станом на 13.05.2014 року, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Підписаний 13.05.2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 договір відповідає переліченим вимогам законодавства, тому колегія суддів уважає доведеним укладання між сторонами кредитного договору №GP-6349351 шляхом пропозиції укласти договір (оферта) і спростованими доводи апеляційної скарги в частині недоведеності виникнення між сторонами кредитних правовідносин.

За умовами укладеного між сторонами Договору кредиту №GP-6349351 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11991 грн. 01 коп., який зобов`язався повернути до 14.05.2018. Кредит виданий шляхом банківського переказу під дев`ять процентів річних та зі сплатою 1,35% комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Погашення кредиту мало відбуватися шляхом щомісячної сплати тіла кредиту та процентів за користування коштами.

Згідно копії статуту ПАТ «ПУМБ» від 12.12.2016 року останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ Банк Ренесанс Капітал» (а.с.18-19).

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_1 отримав в АТ «Банк Ренесанс Кредит» 11991 грн. 01 коп., який зобов`язався повертати частинами зі сплатою визначених договором процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, за умовами договору відповідач зобов`язаний був сплачувати відсотки в розмірі 9% річних. Позивач до позовної заяви надав розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 15.05.2018 року, який перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає його вірним і погоджується з ним, тому колегія суддів вважає за можливе прийняти до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом наявності заборгованості за процентами, який становить 2339,46 грн.

Заперечуючи проти отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в АТ «Банк Ренесанас Кредит», представник відповідача не спростував надані Банком виписки, не довів належними доказами незаконності розрахунку заборгованості за кредитом, наданої суду позивачем, в тому числі не надав альтернативного розрахунку.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11991,01 грн. та процентами за користування кредитом в розмірі 2339,46 грн.

При цьому, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та штрафними санкціями, з огляду на наступне.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Разом з цим, банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та процентів, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування неустойки (штрафів), крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, про які йдеться у пропозиції укласти договори (оферта), як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з цим, матеріали справи взагалі не містять Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, а також підтверджень, з якими саме Загальними умовами кредитування відповідач ознайомився, розумів та погодився з ними, підписуючи анкету та пропозицію укласти Договори (оферта), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначених розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, оскільки в заяві позичальника та в пропозиції укласти договори (оферта) відсутні умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 549, 625, 1050 ЦК України позивач не пред`явив, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг (у даному випадку 2 Загальних умов кредитування), оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Наведене вище свідчить про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Матеріали справи не містять даних про те, що, що відповідач був ознайомлений і погоджував Загальні умови кредитування, відкриття та ведення рахунків в Банку.

Підписана відповідачем оферта не містить окремої умови, що встановлює відповідальність позичальника у вигляді штрафу за прострочення сплати кредиту, комісії.

За таких обставин, вимога про стягнення комісії та штрафних санкцій не є обгрунтованою та доведеною належними, достовірними і достатніми доказами, тому не підлягає задоволенню.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що відповідач по справі не укладав кредитний договір № GP-6349351 від 13.05.2014 року, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, представником відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, будь-яких клопотань щодо встановлення справжності підпису відповідача в анкеті та пропозиції укласти договір (оферта), суду не заявлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підписана анкета та пропозиція укласти договір (оферта) не є кредитним договором та не підтверджує отримання відповідачем коштів, та не може бути підставою для стягнення процентів за користування коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета та пропозиція укласти договір не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки підписаний 13.05.2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 договір відповідає вимогам чинного законодавства, тому колегія суддів уважає доведеним факт укладання між сторонами кредитного договору № GP-6349351 шляхом пропозиції укласти договір (оферта), зворотного відповідачем та його представником не доведено.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в наданій суду довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором вказано, що кредитний договір № GP-6349351 укладено 14.05.2014 року, в той час як анкета та пропозиція укласти договір (оферта) датовані 13.05.2014 року, оскільки вказані обставини не спростовують факту укладання між сторонами кредитного договору № GP-6349351.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № GP-6349351 від 13.05.2014 в розмірі 14330,47 грн., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 11991,01 грн. та процентів в сумі 2339,46 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 362,15 грн.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2019 рокускасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № GP-6349351 від 13.05.2014 року в розмірі 14330 грн. (тринадцять тисяч триста тридцять) грн. 47 коп., яка складається з основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в сумі 11991,01 грн. та заборгованості за процентами в сумі 2339,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» судовий збір в розмірі 362 (триста шістдесят дві) грн.15 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: