Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 638/1557/18

провадження 61-3954св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - Комунальний заклад охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 липня 2018 року у складі судді Цвірюка Д. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року Комунальний заклад охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 лютого 2015 року у місті Харкові на перехресті вул. Новгородської і пр. Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті зіткнення двох автомобілів - автомобіля швидкої та невідкладної допомоги PEUGEOT BOXER, державний номер НОМЕР_1 та автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_2 . Під час ДТП було пошкоджено автомобіль швидкої та невідкладної допомоги, чим позивачу спричинено матеріальну шкоду.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2015 року провадження у справі стосовно відповідача за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Вказаною постановою, окрім іншого, встановлено, що ОСОБА_1 порушив пункт 3.2 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та в діях останнього вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно з висновком експерта в діях відповідача вбачаються порушення ПДР, які знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року вказана постанова суду першої інстанції залишена без змін. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 30, складеного 14 квітня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 , вартість матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, становить 301 965,93 грн.

03 лютого 2016 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Дніпроінмед» сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 252 965,93 грн та судовий збір у розмірі 3 794,49 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 липня 2018 року позов КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЗОЗ «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 252 965, 93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЗОЗ «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» судовий збір у розмірі 3 794, 49 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доведеною є наявність шкоди, спричиненої ДТП, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між протиправними діями ОСОБА_3 та шкодою, завданою позивачу.

Також в судовому рішенні вказано, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення не звільняє відповідача від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Оскільки зазначена шкода відповідачем добровільно не відшкодована суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок ДТП.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що доведеною є наявність шкоди, спричиненої ДТП, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між протиправними діями ОСОБА_3 та шкодою, завданою позивачу.

В постанові суду зазначено, що в разі коли потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Так, шкода, яка заподіяна внаслідок ДТП власнику автомобіля Peugeot, державний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, складає 301 965,93 грн, тоді як страховою компанією сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 252 965,93 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про проведення повторної судової експертизи, враховуючи, що суд першої інстанції вказав на протиріччя у висновку судового експерта від 15 липня 2015 року, опираючись на який було встановлено відсутність у діях водія автомобіля швидкої та невідкладної допомоги PEUGEOT BOXER порушень ПДР, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з механізмом настання ДТП.

Крім того ОСОБА_3 вказує, що висновок експерта автотоварознавчого дослідження № 30, яким розраховано вартість відновлювального ремонту на суму 301 965,93 грн не є належним доказом та не підтверджує реальних понесених збитків, оскільки фактичне проведення ремонтних робіт не проведено, не вказано об`єму таких робіт та їх вартості.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2019 року КЗОЗ «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому останній вказує на відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Обґрунтовуючи заперечення на доводи касаційної скарги позивач зазначає, що на момент розгляду судами даної цивільної справи вина ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП вже була встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили. Крім того, ОСОБА_3 у судовому засідання не заперечував проти порушення ним ПДР.

Також позивач зазначає, що висновок експерта є одним із засобів встановлення обставин справи, які мають значення для вирішення справи, а тому висновок експерта автотоварознавчого дослідження № 30 від 14 травня 2015 року є належним доказом, яким встановлено розмір завданої шкоди внаслідок ДТП. Крім того зазначає, що відповідач у судових засіданнях не заперечував проти розміру майнової шкоди.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

17 квітня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 лютого 2015 року на перехресті вул. Новгородської та проспекту Леніна у місті Харкові сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля швидкої допомоги Peugeot, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який належить позивачу.

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 порушив пункт 3.2 ПДР, тому в його діях міститься склад правопорушення, передбачений статтею 124 КУпАП.

Постановою суду апеляційної інстанції від 04 листопада 2015 року постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2015 року залишено без змін. Встановлено також, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2015 року, висновком експерта від 15 липня 2015 року та визнана самим ОСОБА_1 . По відношенню до ОСОБА_4 , який керував автомобілем швидкої допомоги, протокол про адміністративне правопорушення не складався, тому питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не вирішувалось.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 30 від 14 квітня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Peugeot, державний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, складає 301 965,93 грн.

Сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Дніпроінмед».

03 лютого 2016 року ПрАТ «СК «Дніпроінмед» сплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-ІХ) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів

та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише з вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи

від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2015 року провадження у справі стосовно відповідача за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Вказаною постановою, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 порушив пункт 3.2 ПДР та в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Суди попередніх інстанцій зробили вірний висновок, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тлумачення статті 1188 ЦК України свідчать про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого

2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі

№ 927/623/18.

Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що у справах про адміністративне правопорушення, провадження в яких закривається, вина осіб не встановлюється.

Крім того, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Також слід зазначити, що непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Оцінюючи висновки судової автотехнічної експертизи № 301/15 від 15 липня 2015 року, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Харківській області, суд першої інстанції вказав на невідповідність висновків екпертизи в частині пояснень ОСОБА_3 обставинам справи, проте зазначив, що вони спростовуються іншими доказами у справі, дослідженими в судовому засіданні. В іншій частині висновки експерта суд вважає такими, що повністю узгоджуються з обставинами, встановленими у справі, та іншими доказами у справі, дослідженими в судовому засіданні, а тому є об`єктивними.

Враховуючи вказані судом першої інстанції протиріччя у висновках експерта № 301/15 стосовно технічної можливості учасників ДТП запобігти зіткненню, ОСОБА_3 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про проведення автотехнічної експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні запитання: « - як повинні були діяти водії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в дорожній ситуації, що склалася?; - чи мали водії ОСОБА_4 та ОСОБА_1 технічну можливість уникнути виникнення даного ДТП?; - чи вбачається в діях водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_1 невідповідності вимогам ПДР, які з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з настанням ДТП?»

В задоволенні вказаного клопотання ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року було відмовлено, зроблено вірний висновок, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. В суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи. Крім того зазначено, що нових даних, які не були предметом дослідження судової автотехнічної експертизи під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем суду апеляційної інстанції не надано, а тому відсутні підстави для призначення у справі судової автотехнічної експертизи.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що висновок експерта автотоварознавчого дослідження № 30 від 14 квітня 2015 року, яким розраховано вартість відновлювального ремонту на суму 301 965,93 грн, не є належним доказом та не підтверджує реальних понесених позивачем збитків з огляду на таке.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що для визначення вартості матеріального збитку позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 . Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 30 складено експертом Бочаровим С. М., що діє на підставі свідоцтва № 1088 від 22 лютого 2013 року та сертифіката оцінювача від 27 квітня 2001 року № 25?А. Автотоварознавче дослідження № 30 від 14 квітня 2015 року було проведене у відповідності до чинної «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Фонду державного майна України Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 (у редакції від 24 липня 2009 № 1335/5/1159).

Згідно з статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, з урахуванням зазначеного, вартість відновлювального ремонту на суму 301 965,93 грн, що розрахована за результатами автотоварознавчого дослідження № 30, відноситься до збитків, які позивач понесе відновлючи свої порушені права, а тому такі збитки підлягають відшкодуванню у розумінні статті 22 ЦК України. Крім того, доказів на спростування зазначеного висновку автотоварознавчого дослідження відповідачем суду не надано.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк