Ухвала

21 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 465/1520/16-ц

провадження № 61-6004ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Серафин Людмила Вікторівна, про визнання недійсними довіреності та договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними довіреність, посвідчену 19 грудня 2013 року Євгенією Орловою , акредитованим нотаріусом штату Каліфорнія, округу Лос-Анжелес (США), на вчинення ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 договору дарування належної їй на праві власності 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , та укладений на підставі цієї довіреності між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договір дарування 1/2 частини вказаної квартири, посвідчений 23 січня 2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Серафин Л. В., із застосуванням наслідків недійсності цих правочинів.

Як на підставу недійсності оспорюваного договору дарування позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 розпорядилась належною їй часткою в квартирі без його, як співвласника іншої 1/2 частини квартири, згоди та без виділення частки в натурі.

Крім того, зазначає, що надана для вчинення договору дарування ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 довіреність не повинна була прийматись нотаріусом для посвідчення цього договору, оскільки нотаріальне посвідчення такої довіреності для громадян України, які перебувають за кордоном, щодо розпорядження належним їм майном, яке знаходиться на території України, повинне вчинятись дипломатичною або консульською установою України за кордоном. Вважає, що довіреність оформлена з порушенням вимог закону.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 13 березня 2018 року (з урахуванням виправленої ухвалою цього суду від 06 червня 2018 року описки в даті ухвалення рішення) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 березня 2018 року залишено без змін.

25 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставами касаційного провадження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а також пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (пункт 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Також, заявник вказує, що судами попередніх інстанцій було проігноровано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Судовий збір сплачено.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати із Франківського районного суду міста Львова цивільну справу № 465/1520/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Серафин Людмила Вікторівна, про визнання недійсними довіреності та договору дарування.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 22 травня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська