Провадження № 6/243/143/2020
Справа № 243/3388/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Гакала Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) подання старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Сірика Станіслава Володимировича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2020 року старший державний виконавець Слов`янського міськрайонного ВДВС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Сірик С.В. звернувся до Слов`янського міськрайонного суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, обґрунтувавши його тим, що в Слов`янському міськрайонному ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження 56381391 з виконання виконавчого листа № 235/6125/14-ц виданого 04 травня 2018 року на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 1276560,00 грн., судового збору в сумі 3654,00 грн..

Враховуючи, що до теперішнього часу вказане рішення боржником не виконано, декларація про доходи та майно ним не подана, останній не вживає дій спрямованих на виконання рішення суду та ухиляється від його виконання, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань покладених на нього виконавчим листом № 235/6125/14-ц виданим 04 травня 2018 року на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Відповідно до ч.1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Згідно із ч. 4 цієї статті, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Старший державний виконавець Слов`янського міськрайонного ВДВС Сірик С.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути подання без участі його ініціатора.

Суд дослідивши подання та долучені до нього матеріали, приходить до висновку про його необґрунтованість.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно із постановою старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Сірик С.В. від 09 квітня 2020 року, в Слов`янському міськрайонному ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження 56381391 з виконання виконавчого листа № 235/6125/14-ц від 31 жовтня 2017 року, виданого 04 травня 2018 року на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 1276560,00 грн. та судового збору в сумі 3654,00 грн..

При відкритті виконавчого провадження, у вказаній постанові боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із супровідним листом державного виконавця за вих. № 49211 від 09 квітня 2020 року постанова була направлена боржнику для виконання.

За відомостями отриманими державним виконавцем з Пенсійного фонду України, встановлено, що боржник ОСОБА_1 не працює, відкритих рахунків не має, пенсію не отримує.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 206435445 від 09 квітня 2020 року, встановлено, що боржник ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідним в демократичному суспільстві і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цей сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон № 3857-XII).

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 441 ЦПК.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Згідно із роз`ясненнями наведеними у пункті 3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконанням обов`язків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування,зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межу України згідно зі статтею 377-1 ЦПК (у нинішній редакції ЦПК ст. 441), пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону про виконавче провадження тощо.

За змістом пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, тобто коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконане зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведене протилежне.

Відповідно до положень ч. 1 статті 13 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина за межі України факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допущення в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах,про майно,що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою,встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що законом передбачено юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за факт ухилення від їх виконання, яке є свідомим, і на момент звернення виконавця до суду повинен вже відбутись і бути об`єктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом встановленого строку не може свідчити про ухилення його від виконання покладених на нього обов`язків.

Суду не представлено доказів того, що боржник свідомо вчинив дії спрямовані на невиконання ним зобов`язання за виконавчим листом, коли виконати цей обов`язок у нього була/є реальна можливість.

Крім того, в матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що боржнику направлялася постанова про відкриття виконавчого провадження, а також виклики до виконавця та інші виконавчі документи. Так, суду наданий супровідний лист № 49211 від 09 квітня 2020 року, за змістом якого видно, що боржнику направляється постанова від 09 квітня 2020 року. При цьому, копія цієї постанови до подання не додається, що позбавляє суд можливості зрозуміти її зміст. До того ж, у верхньому правому куті означеного супровідного листа міститься напис олівцем "не отправлять", що в свою чергу, зважаючи на те, що жодних поштових повідомлень про отримання боржником кореспонденції від державного виконавця суду не надано, викликає розумний сумнів, що постанова від 09 квітня 2020 року взагалі направлялась боржникові.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що обов`язок доказування в даній категорії справ покладено на державного виконавця, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю того, що боржник свідомо вчинив дії спрямовані на невиконання ним зобов`язання за виконавчим листом, коли виконати цей обов`язок у нього була/є реальна можливість.

На підставі наведеного, керуючись статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», статтею 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Сірика Станіслава Володимировича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складений 21 квітня 2020 року

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду О.В. Ільяшевич