Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління ДМС України в Донецькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його проживання на території України. В обґрунтування якої вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Пенза Російської Федерації та є громадянином Російської Федерації. У 1978 році переїхав з батьками на постійне проживання до України, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У період часу з1983 року по 1991 рік заявник навчався у Гранітненській ЗШ І-ІІІ ступенів Тельманівського району Донецької області. Після закінчення школи заявник вступив до СПТУ 6149 с.Гранітне на спеціальність електрогазозварник та водій категорії «С». У період часу з1994 року по 1996 рік заявник проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 м.Чернігів та військовій частині НОМЕР_2 м.Київ. У 1997 році заявник знявся з реєстраційного обліку та поїхав до Саратовської області Російської Федерації. У 2000 році заявник повернувся до України і більше нікуди не виїжджав, постійно проживав на території України. Між тим, паспорт громадянина України заявник не отримував, що позбавляє його процесуальних прав. На підставі викладеного просив встановити факт його постійного проживання як неповнолітньої дитини разом з батьками станом на 13 листопада 1991 року.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник заінтересованої особи - Головне управління ДМС України в Донецькій області, у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення щодо заявлених вимог, які долучені до матеріалів справи. Просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім передбачених ч.1 ст.315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до п.10 Розділу II Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Пенза Російської Федерації. Батьками заявника є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до посвідки на проживання серія НОМЕР_3 , яка видана на безстроковий строк ОСОБА_1 , останній зареєстрований з 19 лютого 2003 року в АДРЕСА_1 .

Згідно виписки з погосподарської книги, виданої 19 лютого 2019 року головою виконавчого комітету Гранітненської сільської ради Волноваського району Донецької області, вбачається, що заявник ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з 1986 року по 1995 рік.

Заявник ОСОБА_1 навчався у період з 01 вересня 1983 року по 11 червня 1991 року в Гранітненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Волноваського району Донецької області, що підтверджується довідкою за вих. №18 від 19 лютого 2019 року, виданою директором школи.

У період часу з 01 вересня 1991 року по 30 червня 1994 року ОСОБА_1 навчався у профтехучилищі №149 с.Гранітне Волноваського району Донецької області за спеціальністю електрогазозварник та водій категорії «С», що підтверджується дипломом кваліфікованого робітника серія НОМЕР_4 від 01 липня 1994 року та студентським квитком № 5882 від 13 листопада 1991 року.

З 1994 року по 1996 рік ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується обліково послужною карткою до військового квитка.

27 грудня 1997 року заявник ОСОБА_1 знявся з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , та виїхав до м.Ртищева Саратовської області Російської Федерації.

14 квітня 1998 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Російської Федерації.

Судом також досліджено надану копію трудової книжки заявника, виданої 20 січня 1998 року за №АТ-V 4784174, яка повністю підтверджує доводи заявника.

Крім того, суд враховує наявність рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 15 квітня 2019 року за цивільною справою №264/6551/18 (провадження 2-о/264/4/2019), яке набрало законної сили та відповідно до якого встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На підставі викладеного, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 ,як неповнолітньої дитини разом із батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Цей факт має для заявника юридичне значення та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 315, 319 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління ДМС України в Донецькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , як неповнолітньої дитини разом з батьками ОСОБА_2 , 1952 р.н., та ОСОБА_3 ,1944 р.н., на території України станом на 13 листопада 1991 року.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва