Справа №613/26/20 Провадження № 2/613/134/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Харченка С.М., за участю секретаря Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Сторони перебувають в шлюбі з 23 липня 2016 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №03. Мають спільну малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що вони протягом останнього часу перестали розуміти один одного, шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично призупинилися. На даний момент між сторонами взагалі відсутнє взаєморозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Позивач зазначає, що у відповідача власні погляди на життя, будь-яких дій які б свідчили про його бажання повернутись до своєї сім`ї та стати на шлях виправлення останній не робить. Шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 2102 гривень (1261,20 грн. витрати за надання правової допомоги та 840,80 грн. витрати на сплату судового збору).

Позивач у судове засідання не з`явилася, згідно змісту поданої до суду заяви, просила справу розглянути за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, уточнила, що за наданий термін на примирення вони не помирилися.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, відповідно до змісту якого він з позовними вимогами ОСОБА_1 про розірвання шлюбу згоден, в цій частині позов визнає та просить шлюб розірвати. Щодо стягнення з нього на користь позивачки судових витрат в сумі 1261,20 грн. за надання правової допомоги позов не визнає, посилаючись на те, що у позивачки була відсутня неминуча необхідність звертатися за платною правовою допомогою, оскільки в судах загальної юрисдикції розміщуються зразки заяв, в тому числі зразок заяви про розірвання шлюбу. Просив розірвати шлюб між ним та позивачкою. Розподіл судових витрат (сплачений судовий збір) з врахуванням визнання ним позову про розірвання шлюбу здійснити на підставі положень ст.142 ЦПК України. Відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. Розгляд справи про розірвання шлюбу проводити за його відсутності.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 липня 2016 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 23.07.2016 виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №03 (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області (а.с.7).

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм СК, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач, згідно змісту поданого ним відзиву не заперечує проти розірвання шлюбу, подружжя не підтримує шлюбних стосунків, проживають окремо, за наданий строк на примирення не помирилися, позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна із основних його засад, яка ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому шлюб припиняється внаслідок розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, крім цього береться до уваги також те, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд, дослідивши матеріали справи враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, за наданий судом термін на примирення не помирилися, вважає що збереження сім`ї неможливе, крім того, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції №0.0..1 від 9 січня 2020 року, за подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України закріплено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано суду договір на надання юридичної допомоги та копія свідоцтва про право особи, яка надає правничу допомогу, на заняття адвокатською діяльністю, а також докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а саме, розрахунок витрат на правову допомогу з описом виконаних робіт, витрачений час на виконання робіт та їх вартість, рахунок-фактуру від 24 грудня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено 1261,20 грн.

Таким чином, стороною позивача належним чином доведені витрати на правничу допомогу, доказів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги відповідачем, суду надано не було, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу як такі, що підтверджені відповідними доказами.

Отже, враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 2102 грн. (1261,20 грн. витрати за надання правової допомоги та 840,80 грн. витрати на сплату судового збору).

На підставі приведеного вище, керуючись ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст.133, 137, 141, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованим та проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований 23 липня 2016 року виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №03.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1261 грн. 20 коп., всього 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя