233 № 233/660/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Кюсєвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року позивача було звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З липня 2016 року відповідач почав виплачувати позивачеві заробітну плату нерегулярно, при звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з липня 2016 року по липень 2017 року у загальному розмірі 66 642 грн 19 коп. Позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2016 року в розмірі 3130 грн. 50 коп., за серпень 2016 року в розмірі 11 585 грн. 28 коп., за вересень 2016 року в розмірі 1317 грн. 13 коп., за жовтень 2016 року в розмірі 5423 грн. 19 коп., за листопад 2016 року в розмірі 5498 грн. 29 коп., за грудень 2016 року в розмірі 6218 грн. 71 коп., за січень 2017 року в розмірі 5284 грн 23 коп, за лютий 2017 року в розмірі 4891 грн 46 коп, за березень 2017 року в розмірі 4681 грн 87 коп, за квітень 2017 року в розмірі 974 грн 02 коп, за липень 2017 року в розмірі 17 637 грн 51 коп, а всього 66 642 грн 19 коп.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 36).

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 47-50), в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, а також провести розгляд справи за відсутності представника (а.с. 50).

З наданого представником АТ «Українська залізниця» відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами:

- АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2;

- місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що та у зв`язку з відсутністю з 16 березня 2017 року доступу до первинних документів (зокрема, до табелів обліку робочого часу) нарахування заробітної плати є неможливим;

- на користь ОСОБА_1 заробітна плата з вже здійсненим утримання податків та зборів за період з 14 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 26 491 грн. 20 коп., а також за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2017 року у розмірі 8091 грн. 53 коп. була перерахована на особовий рахунок позивача № НОМЕР_1 у ТВБВ 10004/0149 філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» України; за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань та податків на доходи та інших зборів у сумі 1638 грн. 96 коп., яка 12 вересня 2017 року отримана у касі дирекції м. Лиман;

- надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог виготовлені на непідконтрольній українській владі території, тому мають оцінюватися критично.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював слюсарем з огляду та ремонту рухомого складу у виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7).

17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.7).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця».

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У період часу з 27 серпня по 27 вересня 2016 року включно згідно наказу (розпорядження) № 61/в-т від 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 була надана щорічна та додаткова відпустки з виплатою матеріальної допомоги (а.с. 8).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав розрахункові листи за липень 2016 року - липень 2017 року, з яких вбачається, що за липень 2016 року йомунараховано заробітну плату в розмірі 3130 грн. 50 коп. (до виплати 2520 грн 05 коп), за серпень 2016 року в розмірі 11 585 грн. 28 коп. (до виплати 9326 грн 15 коп), за вересень 2016 року в розмірі 1317 грн. 13 коп. (разові виплати 514 грн 31 коп., до виплати 491 грн 12 коп), за жовтень 2016 року в розмірі 5423 грн. 19 коп. (аванс 1170 грн 00 коп, до виплати 3142 грн 42 коп), за листопад 2016 року в розмірі 5498 грн. 29 коп. (аванс 1420 грн 00 коп, до виплати 2952 грн 14 коп), за грудень 2016 року в розмірі 6218 грн. 71 коп. (аванс 1400 грн 00 коп, до виплати 3545 грн 01 коп),за січень 2017 року в розмірі 5284 грн 23 коп (аванс 1300 грн 00 коп, до виплати 2901 грн 93 коп), за лютий 2017 року нараховано 4891 грн 46 коп (аванс 1440 грн 00 коп, до виплати 2449 грн 60 коп), за березень 2017 року нараховано 4681 грн 87 коп (до виплати 3722 грн 95 коп), за квітень 2017 року нараховано 974 грн 02 коп (до виплати 774 грн 52 коп), за травень 2017 року нараховано 00 грн 00 коп (до виплати 00 грн 00 коп), за червень 2017 року нараховано 00 грн 00 коп (до виплати 00 грн 00 коп), за липень 2017 року нараховано 17637 грн 51 коп (до виплати 14 093 грн 22 коп) (а.с. 9-20).

На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2020 року відповідачем надано довідки від 10 березня 2020 року № 547/2 (а.с.51), від 10 березня 2020 року № 547/3 (а.с.52), з яких вбачається, що ОСОБА_1 за липень 2016 року нараховано заробітну плату в розмірі 3130 грн. 50 коп. (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 2520 грн 05 коп), за серпень 2016 року в розмірі 11 585 грн. 28 коп. (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 9326 грн 15 коп), за вересень 2016 року в розмірі 1317 грн. 13 коп. (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 1005 грн 43 коп), за жовтень 2016 року в розмірі 5423 грн. 19 коп. (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 4312 грн 42 коп), за листопад 2016 року в розмірі 5498 грн. 29 коп. (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 4372 грн 14 коп), за грудень 2016 року в розмірі 6218 грн. 71 коп. (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 4945 грн 01 коп),за січень 2017 року в розмірі 5284 грн 23 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 4201 грн 93 коп), за лютий 2017 року нараховано 4891 грн 46 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 3889 грн 60 коп), за березень 2017 року нараховано 2061 грн 12 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 1638 грн 96 коп), за період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача ОСОБА_1 UA2753291 у АТ «Ощадбанк України», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 66-74) нарахована згідно розрахункових листів заробітна плата за період часу з липня 2016 року по лютий 2017 року сплачена на користь позивача в повному обсязі.

З наданого відповідачем копії видаткового касового ордера № 1875 від 12 вересня 2017 року (а.с. 53) вбачається, що депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1638,96 грн. виплачена ОСОБА_1 12 вересня 2017 року.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 21 лютого 2020 року (а.с.40), вбачається, що страхувальником регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату в липні 2016 року в розмірі 3130 грн. 50 коп., в серпні 2016 року в розмірі 7392 грн. 99 коп., в вересні 2016 року в розмірі 5509 грн. 42 коп., в жовтні 2016 року в розмірі 5423 грн. 19 коп., в листопаді 2016 року в розмірі 5498 грн. 29 коп., в грудні 2016 року в розмірі 6218 грн. 71 коп.,в січні 2017 року в розмірі 5284 грн 23 коп, в лютому 2017 року в розмірі 4891 грн 46 коп, в березні 2017 року в розмірі 4681 грн 87 коп; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем на підтвердження позовних вимог розрахункові листи (табуляграми), оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані.

Суд зауважує, що довідки від 10 березня 2020 року № 547/2, № 547/3, видані відповідачем, як вбачається з їх змісту, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.п.3,4 вказаної Постанови не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки.

З досліджених судом копій розрахункових листів (табуляграм) за період часу з липня 2016 року по липень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата за час простою (код 340), компенсація за невикористану відпустку (код 308), матеріальна допомога (код 393), вихідна допомога (код 601), що на переконання суду свідчить про те, що в довідках відповідача від 10 березня 2020 року зазначені не всі суми, які були нараховані відповідачем позивачу ОСОБА_1 за період роботи з березня по липень 2017 року.

Інших доказів, окрім копії видаткового касового ордеру № 1875 від 12 вересня 2017 року про виплату ОСОБА_1 заробітної плати за першу половину березня 2017 року (а.с. 53) та виписки по зарплатному рахунку позивача UA2753291 (а.с. 66-74), з якої вбачається виплата на користь останнього заробітної плати за період липня 2016 року - лютого 2017 року, суду не надано.

Оскільки, як вбачається з розрахункового листа (а.с.16) за березень 2017 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в розмірі 4681 грн 87 коп, сплачено згідно довідки від 10 березня 2020 року № 547/3 (а.с. 52), видаткового касового ордеру № 1875 (а.с. 53) 2061 грн 12 коп (за вирахуванням податків отримано 1638 грн 96), заборгованість за березень 2017 року становить 2620 грн 75 коп (4681 грн 87 коп 2061 грн 12 коп).

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року в загальному розмірі 21 232 грн 28 коп за березень 2017 року 2620 грн 75 коп, за квітень 2017 року 974 грн 02 коп, за травень 2017 року 00 грн 00 коп, за червень 00 грн 00коп, за липень 2017 року 17 637 грн 51 коп.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з липня 2016 року по лютий 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки з досліджених доказів, а саме виписки по зарплатному рахунку позивача № НОМЕР_2 (а.с. 66-74) суд дійшов висновку про те, що відповідачем сплачено на користь позивача заробітну плату за липня 2016 року по лютий 2017 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати його праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Припинення нарахування позивачу заробітної плати у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у відзиві, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом до уваги.

Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України (а.с.54-62).

Зазначений висновок свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед працівниками, проте, на переконання суду, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 21 232 (двадцять одна тисяча двісті тридцять дві) гривні 28 копійок.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 21 232 гривні 28 копійок утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) гривень 88 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення суду, визначений ст. 354 цього кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду виготовлений 23 квітня 2020 року.

Суддя