Справа №639/1471/20
Провадження №2-з/639/31/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

30 квітня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Баркової Н.В., розглядаючи у порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 150 000,00 грн. в рахунок стягнення боргу та 150 000,00 грн. в рахунок стягнення, а всього 300 000,00 грн.

Разом з позовом позивачем ОСОБА_1 подано заяву за вх. №6957 про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити відчуження 2/6 частин квартири АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом 7-ї ХДНК 04.04.2017 року, номер в реєстрі 1-171; виконання Ухвали про забезпечення позову доручити Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради.

11.03.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова у задоволенні заяви про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про грошових коштів за договором позики. Призначено судове засідання.

В подальшому позивачем подавались ще дві заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких відмовлено ухвалами Жовтневого районного суду м. Харкова.

Разом з тим, 29.04.2020 року позивачем ОСОБА_1 вчетверте подано аналогічну заяву за вх. №11575 про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити відчуження 2/6 частин квартири АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом 7-ї ХДНК 04.04.2017 року, номер в реєстрі 1-171; виконання Ухвали про забезпечення позову доручити Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради.

Заяву про забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору позики від 10.03.2017 року відповідач зобов`язаний сплачувати проценти за користування грошовими коштами до 10 числа кожного місяця за наступний календарний місяць. Відповідно до офіційних даних, які підтверджуються інформаційною довідкою № 203191440 від 05.03.2020 року, у власності відповідача перебуває 2/6 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом 7-ї ХДНК 04.04.2017 року, номер в реєстрі 1-171. Протиправна поведінка відповідача, яка виражена в ігноруванні своїх зобов`язань за договором позики свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач здійснить продаж нерухомого майна з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором займу від 01.03.2017 року, чим зробить неможливим виконання рішення суду. Також позивач зазначає, що їй стало відомо про те, що відповідач має намір продати належні їй 2/6 частини квартири АДРЕСА_1 та навіть уклала договір про наміри та завдаток, що явно свідчить про те, що відповідачка здійснює заходи щодо реального ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань та приховування свого майна від можливого звернення на нього в рамках виконання майбутнього рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали позову та заяви про забезпечення позову, вважає її такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання .

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (Зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову з огляду на зміст позовних вимог та зміст такої заяви на даний час задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, передбачених ЦПК України. Доводи заявника ґрунтуються на ксерокопії не засвідченого нотаріально договору про наміри та завдаток від 10.09.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому покупець та продавець, зокрема, встановлюють строки посвідчення договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 до 17 годин 10.10.2019 року у нотаріуса Зубарева І.Ю. за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з тим суд вважає, що наданими позивачем доказами, з огляду на термін, визначений у договорі, який вже сплинув, не підтверджено наявність у відповідача на даний час наміру реалізувати належну їй частину квартири, яка, до речі, не є предметом даного спору. Крім того зміст інформації від 05.03.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить про належність ОСОБА_2 2/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 і на час отримання такої інформації. Всі інші доводи заявника стосуються підстав та предмету позову, з якими позивач звернулася до суду, однак оцінка таким доводам може бути надана судом лише за результатами розгляду справи по суті в судовому засіданні.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 149-153, 189, 197, 198, 200, 260, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Н.В. Баркова