Справа № 288/98/16-ц
Провадження № 2/288/6/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудника М. І.,

за участю секретаря судового засідання - Франчук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана» про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана» про розірвання договору оренди землі.

В поданому позові Позивач просить розірвати договір оренди землі, відносно земельної ділянки площею 4.1640 га, яка розташована на території Миролюбівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:000:0144, який укладений 25 липня 2008 року між ОСОБА_2 та приватним акціонерним товариством «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана», із змінами, внесеними до вказаного договору, згідно договору про внесення змін від 21 серпня 2011 року.

23 квітня 2019 року від представника Відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що заявлені Позивачем в позовній заяві вимоги не можуть бути розглянуті в рамках цивільного судочинства, а підлягають розгляду в рамках господарського судочинства. /т.2 а.с.4-8/

Позивач та в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник Позивача в судове засідання не з`явилась, 30 квітня 2020 року надала до суду заяву в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. /т.2 а.с.132/

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, передбаченими у статті 2 ЦПК України, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон) у пункті 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з скороченої інформаційної довідки з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство від 17 грудня 2018 року, на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 10 червня 2015 року, в справі 914/1721/15 порушено процедуру ліквідації відносно ПАТ «ТАКО». /т.2 а.с.9/

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів передбачені Законом.

Частиною четвертою статті 10 Закону визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Указана норма кореспондується з положеннями пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, яким визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Із винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство пов`язуються певні правові наслідки, зокрема: вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом; арешт майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника можуть застосовуватися виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Стаття 23 Закону встановлює порядок виявлення кредиторів. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, тобто першим днем перебігу цього строку є день, наступний за днем офіційного оприлюднення такого оголошення.

Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку статті 23 Закону незалежно від настання строку виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 19 Закону на ці вимоги поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Отже, визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог.

Вищенаведене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 289/2217/17, яка застосовується судом на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана» з позовною вимогою про дострокове розірвання договору оренди землі, яка не є позовною вимогою майнового характеру, яка підлягає вартісній оцінці, в матеріалах справи відсутні відомості та судом не встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходиться будь-яке майно Відповідача, яке можна було би вважати активом боржника, що в подальшому може бути направлений на погашення грошових вимог кредиторів боржника.

Позовні вимоги до Відповідача є немайновими та спір не стосується питання щодо формування активу боржника, а тому не є пов`язаним із здійсненням провадження у справі про банкрутство приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія об`єднана», а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, клопотання представника Відповідача про закриття провадження у справі про дострокове розірвання договору оренди землі задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 255, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні клопотання представника Відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об`єднана» про розірвання договору оренди землі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник