ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-324/11
провадження № 6/753/436/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря Стапанишиної Г.А.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-324/11, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою відповідно до якої просить суд видати дублікат виконавчого листа по справі №2-324/11, виданого 26.07.2012 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 (далі по тексту - боржник) як спадкоємця померлого боржника ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі 956 820 грн. та судових витрат в сумі 2 063,68 грн., визнати поважною причину пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В судове засідання представник стягувача та божник не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.3 ст. 433 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду справи.

Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.06.2011 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 2-324/11 за позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , садове товариство «Тепломережі», Київське місце бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, про визнання права власності на будинок; позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_1 , Київське місце бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Головне управління юстиції у м. Києві, про поділ спадкового майна; позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики за рахунок спадкового майна; позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (т. 8 а.с. 116-130).

Зазначеним рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 956 820 грн. в межах дійсної вартості спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , а саме: 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частини дачного будинку АДРЕСА_2 в садовому товаристві «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва; 1/2 частини дачного будинку АДРЕСА_3 в садовому товаристві «Тепломережі» у Дарницькому районі м. Києва; 1/2 частини автомобіля «Тойота Ленд Крузер», 1990 р.в., д.н. НОМЕР_1 ; 1/2 частини автомобіля «БМВ-325», 1986 р.в., д.н. НОМЕР_2 , а також судові витрати в сумі 2 063 грн. (т. 8 а.с. 116-130).

26.07.2012 Дарницьким районним судом м. Києва було видано стягувачу ОСОБА_1 два виконавчі листи, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження.

В подальшому зазначені виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження, яке в період з 10.08.2012 по 02.06.2014 знаходилось на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

02.06.2014 виконавче провадження було передане за підвідомчістю до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (зараз - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва).

З матеріалів висправи вбачається, що державними виконавцями вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення суду, а саме: здійснено запити щодо наявності у власності боржника нерухомого та рухомого майна та рахунків в банківських установах; боржник неодноразово викликалася до відділу з метою надання пояснень з приводу невиконання рішення суду; виносилась постанова про примусовий привід боржника до відділу виконавчої служби; ухвалою суду надавався дозвіл на примусове проникнення до житла; ухвалою суду боржника було обмежено у праві виїзду за межі України; вносилось подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

За результатами вжитих заходів примусового виконання встановлено, що за місцем реєстрації: АДРЕСА_4 , боржник фактично не проживає, а інша адреса, за якою начебто мешкає ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , взагалі відсутня. Відтак здійснити примусовий привід боржника не надалося за можливе.

Перевіркою майнового стану боржника ОСОБА_2 встановлено, що за нею зареєстровано на праві власності будинок АДРЕСА_3 (т. 11 а.с. 15). Право власності на інше зазначене у рішенні суду нерухоме майно за боржником не зареєстроване, на обліку в органах Пенсійного фонду України вона не перебуває, інформація про джерела отримання доходів відсутня, рахунків в банківських установах у неї також немає.

21.08.2012 державний виконавець наклав арешт на усе нерухоме майно боржника, а 19.03.2013 та 19.12.2013 - здійснив опис майна, зазначеного у рішенні суду.

Однак незважаючи на усі заходи примусового виконання, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07.06.2011 залишається невиконаним, оскільки боржник ОСОБА_2 не отримує свідоцтва про право на спадщину та не реєструє за собою за собою право власності на зазначене в рішенні суду спадкове майно, в межах дійсної вартості якого має бути погашена заборгованість перед ОСОБА_1 .

Вирішуючи вимоги заяви ОСОБА_1 ,суд керується основним законом України - Конституцією, положеннями цивільного процесуального законодавства, які визначають порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, а також положеннями цивільного закону про спадкування.

Так, частина 5 статті 124 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Частина 1 статті 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998, п. 37).

Як вбачається з відповіді начальника Дарницького РВДВС ГТУЮ в м. Києві від 13.02.2020 про надання інформації щодо примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі №2-324/11 за виконавчим листом виданим 26.07.2012 вбачається, що 20.12.2016 державним виконавцем Дараган А.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна.

Крім того, надати більш детальну інформацію з приводу вищевказаного виконавчого документу не вбачається можливим, у зв`язку із його знищенням, відповідно до п. 2 Розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 "Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями", строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки (а.с. 150).

Судом встановлено, що понад шість років з моменту набрання рішенням суду законної сили рішення суду про стягнення боргу за договором позики в межах дійсної вартості спадкового майна не виконується, оскільки боржник ОСОБА_2 не отримує правовстановлюючі документи на успадковане майно та не реєструє за собою право власності на нього.

Суд вважає важливими доводи заявника про те, що тривалість виконавчих дій, вік заявника та ухилення боржника від виконання судового рішення слугували підставою втрати контролю над виконанням судового рішення з боку стягувача, а повернення виконавчого документа без виконання стало причиною втрати виконавчого документа при пересилці.

Відтак, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що посилання заявника на наявність поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є обґрунтованими, а заява про поновлення такого строку підлягає задоволенню.

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, суд вважає обґрунтованими доводи заяви стягувача про існування обставин, які істотно ускладнюють і навіть роблять неможливим виконання рішення, а тому вбачає підстави для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 433, п. 17.4 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі №2-324/11, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2-324/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики за рахунок спадкового майна, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики за рахунок спадкового майна у розмірі 956 820 грн.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа по справі №2-324/11 до виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дні отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено 28.04.2020.

Суддя Л.В. Комаревцева