Номер провадження: 22-ц/813/4542/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

26 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру, у розмірі 14224,90 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2015 року з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором без номеру у сумі 14224,90 грн. (а.с. 59-60)

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26 травня 2017 року заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2015 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 116-117).

26 січня 2018 року, скориставшись своїм правом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уточнив позовні вимоги (а.с. 139-141), в яких просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором без номеру від 28.05.2010 року у сумі 14224,90 грн., з яких: 7165,93 грн. заборгованість за кредитом, 4955,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 950,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи 500 грн. - штраф (фіксована частина), 653,57 грн. - штраф ( процентна складова).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що між Банком та ОСОБА_1 28.05.2010 року було укладено кредитний договір без номеру, відповідно до якого позичальник отримала від банку кредит у розмірі 500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відповідного розміру відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з відповідним порядком погашенням заборгованості. Зазначений договір складається з заяви позичальника та умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.10.2014 року утворилась заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 14224,90 грн. Наявність непогашеної заборгованості з боку відповідачки перед Банком, зумовила останнього звернутись до суду з дійсним позовом.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 28.05.2010 року, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 28.05.2010 року у загальному розмірі 6 864,56 грн., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту - 2 903,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 861,25 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом - 600 грн., та штрафу за порушення строків платежів у розмірі 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року та постановлення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

При цьому апелянт посилається на те, що вона є інвалідом 1 групи по зору з дитинства, про що вона повідомляла позивача, оскільки вона фізично не може ретельно прочитати документи, які Банк пропонував підписати. Тому твердження суду першої інстанції про те, що вона погодилась із Умовами та Тарифами Банку, розміщеними на офіційному сайті www.privatbank.ua, не відповідають дійсності.

Також, ОСОБА_1 не заперечувала, що отримувала на картку якісь грошові кошти, але своєчасно їх сплачувала, однак Банк незаконно нараховував проценти, комісію та штрафи (а.с.203).

21 серпня 2019 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому АТ зазначило, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (а.с. 220-222).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином отримала від суду копію ухвали про відкриття провадження у справі і про розгляд справи у спрощеному провадженні, без повідомлення її учасників (а.с.226).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 06.05.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 06.05.2020 року.

Також слід зазначити, що справа перебувала в провадженні судді Черевка П.М., однак згідно рішення ВРП від 09.04.2020 року № 914/0/15-20 його було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку, у зв`язку з чим 24.04.2020 року Розпорядженням та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями по справі визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Дрішлюк А.І. і Драгомерецький М.М. (а.с.228, 229).

Ухвалою судді Сегеди С.М. від 04.05.2020 року вказану цивільну справу до свого провадження (а.с.230).

Розпорядженням щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.05.2020 року № 2684 та протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.05.2020 року, судді Дрішлюк А.І. і Драгомерецький М.М. були замінені на суддів: Гірняк Л.А. і Комлеву О.С. (а.с.231-233).

Після проведення підготовчих дій, розгляд справи призначено ухвалою суду від 05.05.2020 року (а.с.234) та відбувся 06.05.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з первісною позовною заявою, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що 22.07.2010 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.с.1-3).

Проте в уточненій позовній заяві Банк вказав іншу дату укладення договору - 28.05.2010 року (а.с.139-141), у зв`язку з чим Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 22.07.2010 року, є неналежним доказом по даній справі, а тому не приймається колегією суддів до уваги.

Колегія суддів зазначає, що в заяві про отримання кредиту зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с.6).

До Кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8-31).

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обгрунтовувались тим, що згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним Кредитним договором станом на 31.10.2014 року склала 14224,90 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7165,93 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4955,40 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом - 950 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 653,57 грн., які позивач просив стягнути на його користь з відповідачки (а.с. 139-141).

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, та стягуючи з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 28.05.2010 року у загальному розмірі 6864,56 грн., суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає заборгованість, що утворилась станом на 01.03.2014 року.

При цьому суд послався на вимоги статей 525, 526, 527, 530, 549, 625, 629, 610, 615, ЦК України.

Проте, повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, судом не було враховано, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Крім того, за змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Однак, в заяві позичальника від 28.05.2010 року взагалі процентна ставка не зазначена (а.с.6).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Банк просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.05.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.05.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.11.2014 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання другої сторони до запропонованого договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду на час ухвалення оскаржуваного судового рішення не існувало, колегії суддів при перегляді цього судового рішення виходить саме із вищевказаної правової позиції.

Таким чином, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, та пені підлягає задоволенню у зв`язку з їх доведеністю, оскільки банком не надано належних та допустимих доказів своїх доводів.

Тобто, такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що відповідачка не підписувала Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено їх нарахування.

При цьому, у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тілу кредиту у сумі 7165,93 грн.

При цьому слід зазначити, що в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції взагалі не обгрунтував свій висновок стосовно необхідності стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 2903,31 грн., при наявності доведених даних про те, що розмір заборгованості по тілу кредиту склав 7165,93 грн. (а.с.5-звор.).

Що стосується стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору в розмірі 243,60 грн., то рішення суду в цій частині є незаконними, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом першої групи (а.с. 209), а тому звільнена від сплати судового збору.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню на 50,38%, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне компенсувати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 122,73 грн. (243,60 грн. х 50,38% = 122,73 грн.)

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови, згідно якої позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід задовольнити частково.

Колегія суддів також вважає за необхідне судовий збір у розмірі 365,40 грн., від яких заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 звільнена від сплати при подачі апеляційної скарги, компенсувати Одеському апеляційному суду за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», , заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором, б/н від 28 травня 2010 року,у розмірі 7165,93 грн. (сім тисяч сто шісдесят п`ять гривень 93 копійок).

В решті позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» відмовити, як заявлених безпідставно.

Сплачений судовий збір за подання позову Акціонерним товариством Комерційним Банком «ПРИВАТБАНК», ,у розмірі 122,73 грн. (сто двадцять дві гривні, 73 копійки) компенсувати Акціонерному товариству Комерційному Банку «ПРИВАТБАНК» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судовий збір у розмірі 365,40 грн. (триста шістдесят п`ять гривень, 40 копійок) компенсувати Одеському апеляційному суду, , за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева