Справа № 710/158/20
Провадження № 2/710/161/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2020 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Бобильової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

І. Описова частина.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

12.02.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , борг за договором позики у розмірі 157603,80 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що на початку грудня 2014 року відповідач звернувся до позивача з проханням надати йому позику на придбання житлового будинку в с. Лебедин Шполянського району Черкаської області. 15.12.2014 за договором позики відповідач отримав в борг грошову суму в гривнях, в розмірі, який на момент передачі відповідав еквівалентові в 10000 (десять тисяч) доларів США, що підтверджується складеною ОСОБА_2 та нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Білоусом Василем Пантелеймоновичем заявою від 15.12.2014, Згідно Повідомлення Національного банку України «Про офіційні курси гривні до іноземної валюти» від 15.12.2014 Національний банк України з 14.00 15.12.2014 встановив такі офіційні курси гривні до іноземної валюти: 1576,0382 гривень дорівнює 100 доларам США. Таким чином сума отриманих в борг відповідачем коштів складає (1576,03820 грн. х (10000:100) доларів США) = 157603,820 грн. В день отримання вищевказаних коштів відповідач на своє ім`я придбав за договором купівлі-продажу, укладеним 15.12.2014 та нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округа Білоусом Василем Пантелеймоновичем, житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 . Слід зазначити про те, що кінцевої дати повернення відповідачем коштів, отриманих в борг заявою не визначено, оскільки позивач на момент складання заяви надавав можливість відповідачу повернути борг, як тільки у нього буде на це можливість або вимогу позивача, якщо у нього виникне фінансова необхідність у цих коштах. Так, наприкінці грудня 2019 погіршилося фінансове становище позивача, і він звернувся до відповідача з усною вимогою повернути борг, однак відповідач повідомив, що коштів у нього немає, а складена ним заява не має юридичної сили, оскільки нотаріусу, який нотаріально посвідчував цей документ анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, тобто сказати іншими словами, - відповідач відмовився повертати кошти. Тому позивач звернувся до суду.

Заяви та клопотання.

Разом з позовною заявою позивач надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 17.02.2020 було відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.02.2020 було відкрито провадження по справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 27.03.2020 було вирішено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

ІІ. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з заявою, складеною ОСОБА_2 та нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Білоусом Василем Пантелеймоновичем заявою від 15.12.2014, реєстровий номер 2886, вона цього ж дня отримала в борг від ОСОБА_1 гроші в гривнях, що відповідають еквівалентові в 10000,00 доларів США (а.с. 6).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 198464793 від 31.01.2020 ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2014 (а.с. 7).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22.03.2017 зроблений висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду справа № 686/21962/15-ц від 16.05.2018.

Щодо самої суті договору позики суд зазначає, що Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019.

За змістом заяви, складеною ОСОБА_2 та нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Білоусом Василем Пантелеймоновичем заявою від 15.12.2014, вона цього ж дня отримала в борг від Кастане Лора гроші в гривнях, що відповідають еквівалентові в 10000,00 доларів США.

Позивач стверджує, що наприкінці грудня 2019 року він звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак позивач не надав до суду доказів на підтвердження вказаного.

Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 162/1030/17 від 03.06.2019.

Однак, відповідно до правової позиції, Верховного Суду України у справі № 524/4946/16-ц від 08.07.2019 частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 с. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши заяву від 15.12.2014, яка вочевидь, не відповідає критеріям, що давали б змогу визначити її як договір позики, суд прийшов до висновку, що відповідач не може вважатися таким, що порушив свої зобов`язання, щодо повернення суми позики, а тому позивач не набуває права вимоги від відповідача сплати суми боргу. До того ж позивачем в даній справі є ОСОБА_1 , водночас в заяві, що позивач додав до позовної заяви та визначив як основний доказ у даній справі, йдеться про те, що ОСОБА_2 отримала в борг кошти від ОСОБА_1 . За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувались.

Оскільки позов не підлягає задоволенню - суд залишає, сплачений позивачем судовий збір, на його рахунку.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 530, 546, 549, 611, 625, 626, 627, 628, 1046,1047,1049,1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 133,137, 141, 263-265, 274-279, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня закінчення строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в постанові від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Побережна