У Х В А Л А

24 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 161/2823/19

провадження № 61-6515 ск 20

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк», Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про стягнення коштів, отриманих за недійсним правочином, відшкодування збитків та стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами,

В С Т А Н О В И В :

8 квітня 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волиньскої області від 5 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, у якій заявник просить судові рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог, стягнути з Державного бюджету України на користь позивача майнову шкоду, завдану незаконними діями Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області внаслідок визнання недійсними результатів публічних торгів з реалізації нерухомого майна, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку коштів в сумі 89 225,40 грн. та стягнення ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь 59 723,19 грн. відсотків за користування грошовими коштами.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та мотивуванням доводів.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону, оскільки скаржник в своїй касаційній скарзі посилається на пункт 3 частини 2 статті 389 ЦПК України, проте не зазначає, щодо застосування яких норм права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

За таких обставин, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити - конкретні норми права щодо яких відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, обґрунтувати (мотивувати) дану підставу касаційного оскарження та надати копії уточнених скарг відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 листопада 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня закінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, настануть наслідки передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко