Провадження №22-ц/812/690/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання -Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №489/2434/17 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 31 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщенні цього ж суду, за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку»

до

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявник вказує, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 вересня 2018 року по справі № 489/2434/17, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, стягнуто в солідарному порядку з нього та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № JKAPNABG.189921/001 від 07 листопада 2013 року станом на 27 вересня 2016 року у сумі 181429,02 грн. та судовий збір. На підставі вказаного рішення суду Ленінським районним судом м.Миколаєва видано виконавчі листи, на підставі яких відкрито виконавче провадження.

Проте, боржник здійснював платежі після періоду за який стягнуто заборгованість, тобто після 27 вересня 2016 року та до ухвалення у даній справі остаточного судового рішення. Загальна сума сплачених платежів становить 132195 грн.

В подальшому ОСОБА_1 збільшив свої вимоги та зазначив, що продовжував здійснювати платежі на погашення заборгованості та сплатив додатково 44000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 остаточно просив суд визнати виконавчий лист, виданий 08 лютого 2019 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 489/2434/17, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 176195 грн. боргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 31 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Визнано виконавчий лист № 89/2434/17 (№2/489/1144/18), виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 08 лютого 2019 року на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 вересня 2018 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за Кредитним договором №IKAPNABG. 189921/001 від 07 листопада 2013 року, станом на 27 вересня 2016 року, в розмірі 181429 грн. 02 коп., а саме: поточна заборгованість за кредитом - 112126 грн. 89 коп., прострочена заборгованість за кредитом - 33635 грн. 62 коп., поточна заборгованість за процентами по кредиту - 1396 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 18745 грн. 39 коп., заборгованість по штрафам та пені - 15525 грн. 12 коп., таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення суми заборгованості у розмірі 87500 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та безпідставне не включення в суму погашення кредиту, які мали місце після 27 вересня 2016 року, тобто періоду станом на який стягнуто кредитний борг, просив рішення суду змінити в частині визначення суми, в якій виконавчий лист не підлягає виконанню зазначивши цю суму у розмірі 176200 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2018 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за Кредитним договором № IKAPNABG. 189921/001 від 07 листопада 2013 року, станом на 27 вересня 2016 року, в розмірі 181429 грн. 02 коп., а саме: поточна заборгованість за кредитом - 112126 грн. 89 коп., прострочена заборгованість за кредитом - 33635 грн. 62 коп., поточна заборгованість за процентами по кредиту - 1396 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 18745 грн. 39 коп., заборгованість по штрафам та пені - 15525 грн. 12 коп.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2018 року - без змін.

08 лютого 2019 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчі листи.

06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відступило ТОВ «Глобал Спліт» усі права вимоги за кредитним договором №ІКАРNABG.189921.001 від 07 листопада 2013 року; договором застави транспортного засобу № ZХА019500.189921.002 від 07 листопада 2013 року; договором поруки №РХ029031.189931.001 від 07 листопада 2013 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року, замінено стягувача з Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» у виконавчому листі № 489/2434/17 (провадження № 2/489/1144/18) виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2018 року у цивільній справі 489/2434/17 (провадження № 2/489/1144/18) за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2019 року змінено. Замінено стягувача ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" його правонаступником ТОВ "Глобал Спліт" у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 489/2434/17, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 08 лютого 2019 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" заборгованості за кредитним договором №ІКАРNABG.189921.001 від 07 листопада 2013 року станом на 27 вересня 2016 року у розмірі 181429,02 грн. та судового збору у розмірі 2721,45 грн. по 1360,75 грн. з кожного.

18 жовтня 2019 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60356741.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені вимоги, яким виконавчий документ повинен відповідати.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням конкретних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову №743 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до категорії неплатоспроможних».

21 грудня 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

22 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та делегування повноважень ліквідатора банку».

У той же день Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято наказ №441 «Про початок процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та делегування повноважень ліквідатора банк», призначено уповноважену особу на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку".

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним частково погашена заборгованість за кредитним договором в період до дня ухвалення рішення суду - 04 вересня 2018 року.

На підтвердження цього, заявник вказував, що в матеріалах справи містяться відповідні квитанції, а до даної заяви ним додатково надана частина квитанцій про внесення коштів для зарахування на рахунок за кредитним договором №ІКАРNABG.189921.001 від 07 листопада 2013 року на суму 43500 грн., а саме: 05 вересня 2018 року; 14 вересня 2018 року; 25 листопада 2018 року; 09 січня 2019 року; 13 січня 2019 року на рахунок Національного Банку України, а всього сплачено, як зазначав заявник, 132195 грн. (т.4 а.с. 6-10).

В подальшому збільшуючи позовні вимоги, представником боржника до матеріалів справи долучені оригінал квитанції на суму 15000 грн. (№0.0..1 від 26 листопада 2019 року), дублікати квитанцій від 15 грудня 2019 року №0.0..1 на суму 10000 грн., від 25 грудня 2019 року №0.0..1 на суму 7000 грн., від 15 січня 2020 року №0.0..1 на суму 7000 грн., від 25 січня 2020 року №0.0..1 на суму 5000 грн., всього на суму 44000 грн. (т.4 а.с.101, 103-106).

Районний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що на момент видачі виконавчого листа та на день розгляду судом заяви ОСОБА_1 у даній справі останнім у погашення заборгованості за кредитним договором від 07 листопада 2013 року сплачено 87500 грн., проте вказана сума включена до обов`язку останнього за відповідним виконавчим листом.

Однак, даний висновок суду не ґрунтується на письмових доказах у справі.

Із змісту рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2018 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року слідує, що ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» пред`явлено позов про дострокове стягнення повної кредитної заборгованості за договором від 07 листопада 2013 року, яка складалася із простроченої та поточної заборгованості станом на 27 вересня 2016 року (т.2 а.с.191-194, т.3 а.с. 65-69). Так апеляційний суд в своїй постанові указав, що платежі здійсненні боржником на погашення заборгованості з листопада 2016 року правомірно не взяті до уваги районним судом, оскільки позовні вимоги заявлені про стягнення заборгованості станом на 27 вересня 2016 року (т. 3 а.с. 69).

Так, із первинної заяви ОСОБА_1 вбачається, що на погашення кредитного боргу ним сплачено 132195 грн. і саме на вказану суму він просив визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню (т.4 а.с. 2-4).

На підтвердження сплати вказаної суми в матеріалах справи містяться квитанції здійснених платежів в період з 16 листопада 2016 року по 01 серпня 2018 року на загальну суму 88700 (т.1 а.с.78-101, т.2 а.с.182-183). Тобто це саме ті платежі, які були здійснені після періоду зазначеного в позовній заяві, але до ухвалення судом остаточного рішення 04 вересня 2018 року та відповідно до наведеного змісту рішення апеляційного суду не враховані судом.

Крім вказаних сум, ОСОБА_1 також посилався на сплату боргу за квитанціями в період з 05 вересня 2018 року по 13 січня 2019 року на загальну суму 43500 грн. та на підтвердження цього надав відповідні документи ( т. 4 а.с. 6-10).

В подальшому збільшуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначив про погашення боргу ще на суму 44000 грн. в період з 26 листопада 2019 року по 25 січня 2000 року, на підтвердження чого також надав відповідні документи (т.4 а.с.101, 103-106).

Таким чином на час розгляду районним судом даної справи загальна сума сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення кредитної заборгованості, яка не врахована судовим рішенням на виконання якого видано виконавчий лист становила 176200 грн.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як роз`яснено в п. 5 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» №8 від 25 вересня 2015 року зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахування, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Натомість районний суд, задовольняючи заяву ОСОБА_1 частково, помилково вказав, що на момент видачі виконавчого листа та на момент розгляду даної справи боржником сплачено лише 87500 грн., безпідставно не врахувавши при цьому суму платежів в розмірі 88700 грн., сплачених саме до видачі виконавчого листа та підтверджених належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За вказаних обставин, враховуючи право боржника на добровільне погашення боргу та з метою недопущення подвійного стягнення присуджених сум, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення, через неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи.

При цьому, колегія суддів виходить з вимог ст. 367 ЦПК України щодо меж апеляційного оскарження та суб`єкта подачі скарги.

Так, апеляційним судом визнаються обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо невірного невключення в суму добровільного погашення боргу 88700 грн. за період з 16 листопада по 01 серпня 2018 року який передував видачі виконавчого листа. За такого дана сума має бути додана до сум визначених судом, які не оскаржені учасниками даного провадження.

Таким чином, виконавчий лист № 489/2434/17 виданий Ленінським районним судом м.Миколаєва 08 лютого 2019 року необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню в частині суми 176200 грн.

Не можна врахувати заперечення стягувача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що в зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 20 листопада 2019 року заборгованість за кредитним договором порівняно з заборгованістю встановленою судом збільшилась та становить 200927 грн. 84 коп.. Так, нарахована кредитором заборгованість не підтверджена рішенням суду, а тому не є перешкодою для зарахування сплачених боржником сум на виконання судового рішення за яким видано виконавчий лист.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 31 січня 2020 року змінити.

Визнати виконавчий лист № 489/2434/17 (№2/489/1144/18), виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 08 лютого 2019 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.09.2018 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за Кредитним договором № IKAPNABG. 189921/001 від 07 листопада 2013 року, станом на 27 вересня 2016 року, в розмірі 181429 грн. 02 коп., а саме: поточна заборгованість за кредитом - 112126 грн. 89 коп., прострочена заборгованість за кредитом - 33635 грн. 62 коп., поточна заборгованість за процентами по кредиту - 1396 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 18745 грн. 39 коп., заборгованість по штрафам та пені - 15525 грн. 12 коп., таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення суми заборгованості у розмірі 176200 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 04 травня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова