Справа №489/465/19
Провадження №2/489/116/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Матяєвою С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 09 травня 2018 року приблизно о 22 год. 00 хв. на проїзній частині проспекту Перемоги, неподалік будинку № 136 в місті Києві, автомобілем марки Skoda Super B, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який являвся його сином та який від отриманих внаслідок ДТП травм загинув на місці пригоди. Головним управлінням Національної поліції у м. Києві розпочато кримінальне провадження № 0000430. 31 жовтня 2018 року слідчим ГУ НП в м. Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження. Смерть його сина залишила його в горі та в смутку, стала для нього величезним смутком. Він з сином мав дуже сильний емоційний зв`язок, любили проводити час разом, син завжди допомогам йому. Трагічний випадок викликав великі зміни в його житті та погіршилися життєві ситуації в родині, які так чи інакше спричинили біль та страждання. Внаслідок цієї трагедії він відчуває самотність, великий біль та значні психологічні переживання.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу визначення ним розміру моральної шкоди в сумі 200000,00 грн. за обставин викладених в них в позові, а також не обґрунтовано яким чином грошові кошти зможуть компенсувати та полегшити моральні страждання позивача. Дійсно, 09 травня 2018 року за його участі відбулося ДТП, та ним вчинено наїзд на ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер. Проте постановою слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП м. Києва закрито кримінальне провадження, яке було порушено відносно нього, у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_3 того дня, за висновками експертизи, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згідно показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілий розпочав перехід проїзної частини у темпі швидкого впевненого кроку, не реагуючи на автомобілі, які рухалися проїзною частиною. У них склалося враження, що він міг навмисно вчинити самогубство. В експертному висновку зафіксовані тілесні ушкодження на тілі трупа отримані не тільки під час даної ДТП, а і задовго до цього. Вважає, що сума відшкодування шкоди за відсутності вини власника джерела підвищеної небезпеки, могли б бути не більшою ніж 10000,00 грн., на яку б він міг погодитися за умови наявності для цього правових підстав.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. У відзиві відповідач посилається на стан алкогольного сп`яніння як на підставу для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, однак вказана обставина жодним чином не стосується предмету позову. Зрештою, пішоходам не заборонено перебувати в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач намагається довести, що ОСОБА_3 було вчинено самогубство, проте вказане не відповідає дійсності, а лише припущення відповідача. Відповідно до висновку експерта від 30.10.2018 № 12-1/1628, мінімальне значення швидкості автомобіля "Skoda Super B" та момент ДТП становила 100.0 -102.2 км/год.. Дане значення швидкості є мінімальне, оскільки частина слідів могла не відобразитись на проїзній частині. На момент ДТП швидкість автомобіля більш ніж удвічі перевищувала максимально дозволену. Відкрита черепно-мозкова травма та травма грудей і живота у ОСОБА_3 мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя і мають прямий зв`язок із настанням смерті. Перевищення відповідачем безпечної швидкості руху більш ніж удвічі призвело до завдання ОСОБА_3 травм такої тяжкості, які спричинили смерть потерпілого. Крім того, відповідач не надав жодних доказів як на підставу для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Натомість показання відповідача є лише його власною вигадкою і не тільки суперечать обставинам справи, а й суперечать одні одному. Біль та страждання позивача пов`язані із загибеллю сина супроводжуватимуть його до кінця життя. Для позивача дуже тяжко пережити втрату єдиного сина, який був опорою для сім`ї.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до якого представник відповідача зазначає, що позивач стверджує, що відсутність складу злочину та закриття кримінального провадження з цих підстав, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. З такими твердженнями представник відповідача не погоджується, оскільки при достовірному встановлені факту відсутності вини особи у кримінальному праві, аналогічно оцінюється цей фактор і в цивільно-правових відносинах. Дійсно, пішоходам не заборонено перебувати у стані алкогольного сп`яніння, але перебування пішохода ОСОБА_3 саме в такому стані, сприяло та спонукало його до грубого порушення регламентованих для пішоходів вимог Правил дорожнього руху, визначених в розділу 4 цього нормативного документу. Фактично ОСОБА_3 скоїв адміністративне правопорушення, здійснюючи перехід проїзної частини у невстановленому місці, в тому числі і безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються. Що стосується заперечень позивачем інтенсивності руху, то ця обставина є суб`єктивно-оціночною і заперечувати інтенсивність руху, коли на трьох смугах, окрім четвертої для громадського транспорту, наявні транспорті засоби, що рухаються один за другим зі швидкістю в середньому 70 км/год. і більше, з дистанцією приблизно 10-100 м. в вечірній час, є по крайній мірі не коректним. ОСОБА_3 розпочав перехід проїзної частини, у темпі швидкого впевненого кроку, взагалі не реагуючи на автомобілі, які рухалися проїзною частиною, без прояву інстинкту самозбереження та особистої безпеки, створюючи аварійну обстановку та змушуючи водіїв гальмувати, а також змінювати напрямок руху, щоб уникнути наїзду на пішохода. Такі дії ОСОБА_3 в першу чергу загрожували його життю та здоров`ю та достеменно свідчать та доводять, що шкоду було завдано саме внаслідок умислу самого потерпілого.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Судом встановлено, що 09 травня 2018 року приблизно о 22 год. 00 хв. на проїзній частині проспекту Перемоги, неподалік будинку № 136 в місті Києві, автомобілем марки Skoda Super B, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався збоку станції Київського метрополітену «Житомирська» в напрямку автостанції « Дачна » вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від отриманих внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, травм загинув на місці пригоди.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Головним управлінням Національної поліції у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди, яке внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000430.

Старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції у м. Києві 31 жовтня 2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000430 у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Направлено матеріали до Управління патрульної поліції м. Києва для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Згідно протоколу допиту свідка від 15.05.2018 року, свідок ОСОБА_4 пояснив, «…помітив, що на узбіччі, яке примикає до проїзної частини по напрямку його руху, праворуч стояли дві особи, одягнені в темний колір, один з яких розпочав перехід проїзної частини, у темпі швидкого кроку, взагалі не реагуючи на автомобілі, які рухалися проїзною частиною…. Пішохід пройшов смугу визначену для руху громадського транспорту, другу смугу, та не зупиняючись продовжував перехід третьої смуги, тобто в якій рухався я. В той час, автомобіль, що рухався попереду мене почав гальмувати та перевлаштувався в другу смугу, маючи намір об`їхати пішохода, який переходив проїзну частину в місці не визначеному для пішоходів, а коли пішохід увійшов в крайню ліву смугу, то на нього вчинив наїзд автомобіль марки «Шкода», чорного кольору, оскільки його водію видимість пішохода обмежувалася габаритами автомобіля, що рухався попереду нього в третій смузі руху…».

Згідно протоколу допиту свідка від 15.05.2018 року, свідок ОСОБА_5 пояснив «…я помітив, що на узбіччі, яке примикає до проїзної частини по напрямку його руху, праворуч стояли дві особи, одягнені в темний колір, один з яких розпочав перехід проїзної частини, у темпі впевненого кроку, взагалі не реагуючи на автомобілі, які рухалися проїзною частиною. В момент коли пішохід розпочав перехід проїзної частини, відстань від попередньої частини керованого мною автомобіля до пішохода складала приблизно 100 метрів. Пішохід пройшов смугу визначеного для руху громадського транспорту, смугу в якій рухався я та не зупиняючись продовжував перехід в третю смугу, по якій в напрямку зближення з пішоходом рухався автомобіль сріблястого кольору. Виявивши пішохода, зазначений автомобіль розпочав зменшувати швидкість, пропускаючи пішохода, а коли пішохід увійшов в крайню смугу то на нього вчинив наїзд автомобіль марки «Шкода», чорного кольору, оскільки я більш ніж впевнений, що його водію видимість пішохода обмежувалася габаритами автомобіля, що рухався попереду в третій смузі руху.»

Згідно висновку експерта № 101/1590, ознак перекату колеса через тіло потерпілого не виявлено. В крові трупа ОСОБА_3 знайдено етиловий спирт у концентрації 3,43 проміле, що за життя звичайно відповідає сильному алкогольному сп`яніння.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Отже, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

На момент смерті ОСОБА_3 , його батько - позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є працездатною особою.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.

Факт порушення потерпілим ОСОБА_3 . ПДР України та перебування в стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у постанові про закриття кримінального провадження СУ ГУНП в м. Києві від 31.10.2018 року свідчить про грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди.

З постанови про закриття кримінального провадження № 0000430 винесеної старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції у м. Києві 31 жовтня 2018 року, у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_3 перетинав проїзну частину у невстановленому місці та у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, через габарити автомобіля, що рухався попереду автомобіля відповідача, обмежував видимість пішохода та проїзній частині.

Таким чином вина ОСОБА_2 у настанні ДТП відсутня, та встановлена груба необережність потерпілого яка виразилась у нехтуванні правилами безпеки дорожнього руху, знаходженні на проїзній частині у стані сильного алкогольного сп`яніння.

З огляду на відсутність причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи відносяться за рахунок держави у відповідності до приписів ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Строк подання апеляційної скарги під час дії карантину , встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби COVID-19 продовжується на строк дії такого карантину (Розділ ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України).

Починаючи с дати офіційного закінчення карантину апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «27» квітня 2020 року.