Постанова

Іменем України

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 562/2627/18

провадження № 5829св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс",

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року у складі суддів: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія» «Вектор Плюс» (далі - ТОВ "Факторингова компанія» «Вектор Плюс») про визнання зобов`язань припиненими та припинення обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 27 листопада 2007 року її мати, ОСОБА_2 , уклала кредитний договір з АКБ «ТАС Комерцбанк" № 1701/1107/71-077, відповідно до умов якого отримала кредит в сумі 27000 доларів США. У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АКБ`ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладений Іпотечний Договір№1701/1107/71-077-Z-1, згідно з яким в заставу передано квартиру розташовану за адресою : АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла, після смерті якої відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2011 року ОСОБА_1 отримано у приватну власність предмет іпотеки а саме квартиру , розташовану за адресою : АДРЕСА_1 . 2 лютого 2011 року державна нотаріальна контора своїм листом повідомила АКБ «ТАС Комерцбанк» про те, що 22 липня 2011 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , на спірну квартиру, яка належала матері позивача.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" (правонаступник АКБ "ТАС-Комерцбанк") та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, відповідно якого відповідачу відступлено права вимоги за Кредитним договором №1701/1107/71-077 від 27 листопада 2007 року

Зазначила, що ПАТ «Сведбанк» про смерть позичальника стало відомо 15 жовтня 2012 року, до укладення з відповідачем договору факторингу №15.

Також зазначила, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є правонаступником кредитора і до нього перейшли обов`язки кредитора, у тому числі, пред`являти вимоги до спадкоємця боржника у відповідності до ст. 1281 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 1 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом 2 ч.1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку".

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 1 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визнано зобов`язання за кредитним договором №1701/1107/71-0711 від 27 листопада 2007 року та похідним від нього іпотечним договором №1701/1107/71-0711-Z-1 від 27 листопада 2007 року припиненими.

Припинено обтяження, які накладені на підставі іпотечного договору №1701/1107/71-0711-Z-1 від 27 листопада 2007 року на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця, передбачений статтею 1281 ЦК України сплинув.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулось до суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 1 листопада 2018 року залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано з Здолбунівського районного суду Рівненської області справу № 562/2627/18.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив не надходив.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, після її смерті до спадкоємця, у разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. Зі спливом позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 листопада 2007 року між «ТАС Комерцбанк» і ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача, укладено кредитний договір №1701/1107/71-077, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в сумі 27000 доларів США.

У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між АКБ`ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний Договір №1701/1107/71-077-Z-1, відповідно до умов якого у заставу передано квартиру розташовану за адресою : АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира за адресою : АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 прийняла спадщину, та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк» яке в свою чергу було правонаступником АКБ" ТАС- Комерцбанк») укладено з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договір факторингу №15, відповідно якого останньому відступлено права вимоги за Кредитним договором №1701/1107/71-077 від 27 листопада 2007 року та договором іпотеки №1701/1107/71-077-Z-1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Постанова апеляційної інстанцій прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця.

Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18).

Таким чином, ПАТ ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" було відомо про смерть позичальника - ОСОБА_2 , починаючи з 15 жовтня 2012 року, до укладення договору факторингу, оскільки 2 лютого 2011 року державна нотаріальна контора своїм листом вих.№918/02-14, повідомила АКБ «ТАС Комерцбанк» про те , що 22 липня 2011 року за реєстровим номером № 2-595 видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я позивача, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що строк для пред`явлення вимоги до спадкоємця, передбачений статтею 1281 ЦК України, у відповідача сплинув, тому основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим, що, в свою чергу, тягне за собою припинення іпотеки як похідного зобов`язання.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права, є аналогічними із доводами його апеляційної скарги, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача із ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду апеляційної інстанцій містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статями 401,416 ЦПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров