Дата документу 23.04.2020
Справа № 334/7924/19
Провадження № 2/334/1585/20
23 квітня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.;
при секретарі Сагайдак Г.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням
Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування, посвідченого 30.12.2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., реєстровий №2236.
Позивач на законних підставах набув право власності на вказану квартиру, однак позивач позбавлений можливості вільно користуватись квартирою через те, що у зазначеному житловому приміщенні окрім нього, також зареєстрована відповідачка по справі, ОСОБА_2 , його колишня дружина, яка починаючи з 2017 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає.
На теперішній час відповідачка залишається зареєстрованою в квартирі позивача, при цьому житлово-комунальні послуги не сплачує, в утриманні квартири участі не приймає, житлом не цікавиться, добровільно з реєстраційного обліку не знялась, що позбавляє позивача можливості оформити державну житлову субсидію, тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права та просить суд позбавити відповідачку ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1 .
Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Позивач до судового засідання надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи була повідомлена вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, відзив на позов не надала, заяв про розгул справи за її відсутності суду не надала.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За вказаною адресою окрім позивача зареєстровані його неповнолітній син ОСОБА_3 , 2008 р.н. та відповідачка по справі, ОСОБА_2 , його колишня дружина, згідно Акту № 21 ОСББ «Будівник-4» від 05.07.2019р. та копією Посвідки на постійне проживання іноземців та осіб без громадянства серія ЗП №9675 на ім`я відповідачки (а.с.6,35).
09.11.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/74/17 від 09.11.2017 р. (а.с.36-37).
З 2017 року сторони з разом не проживають, однак відповідачка ОСОБА_2 по теперішній час залишається зареєстрованою у вказаній квартирі, при цьому житлово-комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, її речі в квартирі відсутні, договір про користування квартирою між сторонами не укладався, однак добровільно знатись з реєстрації за вказаною адресою відповідачка відмовляється.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхтоне може бути обмежений у праві користуванням інакше, ніж з підстав і в порядку визначеним законом.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Наявність реєстрації відповідачки в квартирі АДРЕСА_1 приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об`єктом власності на свій розсуд та обмежує його право на оформлення державної житлової субсидії.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Відповідно до ст.39 1ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
З`ясувавши обставини справи, оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована в даному житловому приміщенні як дружина позивача та втратила право користування даним житлом, оскільки шлюб між ними розірвано, з 2017 року відповідачка в квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, але добровільно з реєстраційного обліку не знялась, та залишається зареєстрованою в спірній квартирі, жодних зобов`язань пов`язаних з утриманням житла відповідачка не несе, ним не користується, повністю припинила виконувати обов`язки, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення, не цікавиться спірною квартирою.
Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, вселилась у спірну квартиру в якості члена його сім`ї і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Право користування житловою площею - сервітут було встановлено для відповідача тимчасово на період перебування у шлюбі з позивачкою і припинилось після розірвання цього шлюбу.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачка не є членами сім`ї позивача, спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої ст.406 ЦК України.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-281, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 383, 391, 406 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Баруліна Т. Є.