У Х В А Л А

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 200/24480/15

провадження № 61-5976ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року, додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у справі за позовом Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, як органу опіки та піклування в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенович, територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння; позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в інтересах Держави в особі Дніпропетровської міської ради та в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Державна реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків його недійсності, визнання права власності, скасування запису про державну реєстрацію нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння; позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслова Максима Євгеновича, Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області, Дніпровської міської ради, законного представника малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , керівника агентства нерухомості Стуковенкової Олени, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_6 , про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна,

встановив:

28 березня 2020 року ОСОБА_1 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року, додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у вищевказаній справі.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року, позов керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області в інтересах держави Україна в особі Дніпровської міської ради та в інтересах дитини ОСОБА_2 та позов Шевченківської районної у місті Дніпрі ради в інтересах дитини ОСОБА_2 задоволено частково, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та повернути їй квартиру АДРЕСА_1 ; зняти арешт на відчуження квартири та дозволити розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, дозволити внести запис Єдиного державного реєстру нерухомого майна або зобов`язати Дніпровську міську раду надати їй компенсацію за вилучену квартиру, або надати рівнозначне житло.

Відповідно до частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;

5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;

6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Таким чином, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно уточнити прохальну частину скарги з урахуванням статті 409 ЦПК України та заявлених сторонами позовних вимог.

Подана касаційна скарга також не може бути прийнята до розгляду, оскільки всупереч пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

У разі якщо у касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само із урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п`ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов`язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п`ятою статті 216 ЦК).

Отже, з урахуванням уточнених вимог касаційної скарги заявникові необхідно самостійно розрахувати судовий збір за подання касаційної скарги.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до УК у Печерському районі (Печерс. р-н) 22030102, код ЄДР: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; ККДБ: 22030102.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 260, 390, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 липня 2019 року, додаткове рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення зазначених вище недоліків до 01 червня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель