Провадження № 22-ц/812/796/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 квітня 2020 року м. Миколаїв

справа № 489/1016/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Ямкової О.О., Кушнірової Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 04 березня 2020 року під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня,

за заявою

ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі- АТ «Альфа-банк»), третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним правочину,

в с т а н о в и в:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони будь-яким органам та посадовим особам, які здійснюють державну реєстрацію, укладати угоди, вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації, перереєстрації, а також здійснювати відчуження вказаної квартири та заборонити будь-яким особам вчиняти дії по виселенню зі спірної квартири осіб, що в ній проживають, без окремого рішення суду про виселення, яке набрало законної сили.

Заяву мотивувала тим, що в найближчий час має намір звернутися до суду з позовною заявою до АТ «Альфа-банк» про визнання недійсним правочину з набуття права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного застереження.

Заявник зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яку надала 6 травня 2008 року в іпотеку АКБ « Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк»). Вважає, що квартира була прийнята у власність банку на підставі іпотечного застереження з порушенням вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку», постанови КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими грубими порушеннями вимог чинного законодавства. Про порушення законодавства їй стало відомо після того як квартиру було виставлено на продаж. Ніяких вимог про усунення порушення чи інших претензій вона від банку не отримувала.

Посилаючись на те, що в разі продажу банком спірної квартири, порушуються не лише її права, а і права членів її сім`ї, які проживають у вказаній квартирі, зокрема і малолітніх онуків, заявник просила вжити заходів забезпечення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2020 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «Альфа-банк». В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем викладено доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі незабезпечення позову у вказаний вище спосіб, а зазначені підстави та вид забезпечення позову (накладення арешту на квартиру) є співмірними з вимогами можливого позову заявника, предметом якого буде визнання недійним правочину з набуття банком права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного застереження. Крім того, обраний заявником вид забезпечення майбутнього позову не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-банк» посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що між сторонами виник спір та невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду є помилковим. Судом не враховано, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно є неспівмірним із предметом позову. Крім того, задоволення заяви про забезпечення позову порушує права АТ «Альфа-банк» на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від заявника до апеляційного суду не надійшов.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Як видно з інформаційної довідки відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.44 ), позивачка своєчасно повідомлена про час і місце судового розгляду. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його присутності. Тому неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до положень частин 1,2,3,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до частини 2 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК України залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При розгляді заяв про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, їх співмірність та чи невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист. При цьому суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

По суті забезпечення позову є встановленням судом тимчасових обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні ґарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. 06 листопада 2004 року за реєстраційним №4967 належала квартира АДРЕСА_1 .

06 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа-банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитні договори № Ф080606П та № Ф080607П, за умовами яких банк надав йому кредит у розмірі 17500 доларів США та 29000 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту до 05 травня 2023 року.

Того ж дня між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 02-23 Ф080606П-903, за умовами якого вона передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-9).

27 січня 2020 року державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасоловою Л.М. на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки серії та номеру 3722 від 06 травня 2008 року було проведено державну реєстрацію права власності AT «Альфа-банк» на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю ОСОБА_1 (а.с.4-5)

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилалась на те, що АТ «Альфа-банк» має намір продати вказану квартиру, оскільки спірну квартиру банк виставив на продаж. В зв`язку з цим вона має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсним правочину з набуття права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного застереження, тому до винесення судового рішення слід заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо виселення осіб зі спірної квартири, оскільки у разі задоволення позову квартира повернеться у її власність.

Отже, майбутній спір між ОСОБА_1 і АТ «Альфа-Банк» стосується правомірності набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, яка раніше належала ОСОБА_1 .

Оголошення про продаж спірної квартири підтверджується копією з сайта ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

За такого, суд першої інстанції з врахуванням співмірності заходів забезпечення позову із майбутніми заявленими позовними вимогами, дійшов правильного висновку про обґрунтованість наведених у заяві доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

При цьому колегія вважає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 19 червня 2019 року по справі № 201/12570/18, від 17 квітня 2019 року по справі № 308/3824/16-ц, та від 3 липня 2019 року по справі № 127/220/19, на які посилається апелянт, оскільки у справах, які переглядались Верховним Судом, порівняно з даною справою, наявні різні фактичні обставини.

Зокрема, по справі № 308/3824/16-ц вирішувалось питання про арешт нерухомого майна відповідача за позовом про стягнення боргу за позикою. По справах № 201/12570/18 та 127/220/19, Верховним судом зроблено висновок про неспівмірність обраного позивачем виду забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру», із предметом позову «про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності», який заявлений у тому числі і до нотаріуса (справа № 201/12570/18).

У даній же справі клопотання про накладення арешту на спірну квартиру пред`явлено до подачі позову, предметом якого, як зазначила позивачка в своєму клопотанні, мало бути визнання недійсним правочину з набуття відповідачем права власності на цю квартиру.

Доводи апелянта про те, що вжиті судом першої інстанції заходи можуть перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки застосування такого виду забезпечення позову як арешт спірного майна, забезпечить збереження нерухомого майна до розгляду справи по суті, та не порушить права інших осіб на володіння та користування цим майном.

Ухвала суду в частині відмови в застосуванні інших заходів забезпечення позову сторонами не оскаржується, а тому в цій частині судове рішення апеляційним судом не перевіряється.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
Судді О.О. Ямкова Т.Б. Кушнірова