ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2351/20 Справа № 201/5645/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу у Петриківському районі міськрайонного управління у Петриківському районі та у м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру та за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру внести електронний документ та відомості, які він містить, до Державного земельного кадастру, за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоїти кадастровий номер земельній ділянці площею 2,30 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Петриківського району та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №148441, який зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю (громадянам) на території Єлизаветівської сільської ради за №782 від 13 червня 2001 року, відкрити Поземельну книгу (внести відповідні записи до неї) з подальшим виготовленням витягу з Державного земельного кадастру для підтвердження внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 2,30 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Петриківського району та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №148441, який зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) Державних актів на право приватної власності на землю (громадянам) на території Єлизаветівської сільської ради за №782 від 13 червня 2001 року.

Накладено арешт на земельну ділянку, площею 2,30 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Петриківського району та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №148441, який зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) Державних актів на право приватної власності на землю (громадянам) на території Єлизаветівської сільської ради за №782 від 13 червня 2001 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі Єлизаветівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, без перевірки правових підстав виникнення права власності і прийняв оскаржуване судове рішення на підставі непідтверджених належними доказами та матеріалами справи вимог позивача про необхідність зареєструвати ділянку, без залучення Єлизаветівської сільської рада Петриківського району Дніпропетровської області до участі у справі.

23 січня 2020 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що земельні ділянки, що були утворені в результаті поділу земельної ділянки площею 2,3 га, що належала на праві власності відповідачеві, ніколи не знаходилися в межах населеного пункту с.Єлизаветівка, не накладаються на межі та не перебували у комунальній власності, оскільки знаходяться за межами населених пунктів, у тому числі с. Єлизаветівка.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одними із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не перевірив доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який він просив застосувати, змісту позовних вимог та помилково дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Скасування ухвали про забезпечення позову може здійснюватися за наслідками її апеляційного оскарження. Апеляційний суд скасовує ухвалу у тому випадку, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу залишено без розгляду на підставі положень ст.257 ЦПК України, а заходи забезпечення позову скасовані.

Слід зазначити, що нормами ст. 158 ЦПК України надана можливість суду, який розглядає справу, скасувати саме заходи забезпечення позову, а не ухвалу, якою ці заходи вжиті.

Отже, скасування судового рішення зокрема і ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, можливо лише в порядку зазначеному цивільно-процесуальним законодавством.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Щодо клопотання адвоката Лелеко Ю.О. з приводу постановлення окремої ухвали відносно судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 262 ЦПК України, окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Згідно з ч. 10 ст. 262 ЦПК України, суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

З урахуванням вищенаведених вимог цивільного процесуального закону, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої відбувається за наслідками розгляду справи під час вирішення спору.

Адвокат Лелеко Ю.О. вбачає порушення з боку судді першої інстанції у вигляді вчинення дисциплінарних проступків передбачених підпунктом «а» и. 1 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (умисне істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків) та п.3 ч. 1 ст. 106 того самого Закону (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя).

Проте, вжиття заходів забезпечення позову спір не вирішує, тому такі клопотання не підлягають вирішенню на даній стадії, а мають вирішуватися за результатами розгляду справи по суті.

Отже, заявлене клопотання не свідчить про наявність підстав, за яких апеляційний суд у порядку статті 262 ЦПК України має право постановити окрему ухвалу.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для постановлення окремої ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року про забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида