ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3603/20 Справа № 2-47/07 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року

по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа Калінінський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про відновлення втраченого судового провадження та видачу дубліката виконавчого листа,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, в якій просила суд видати їй дублікат виконавчого листа від 24.12.2007 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку розподілу майна придбаного в період шлюбу в розмірі 183 044,00 грн.

Заява мотивована тим, що у Калінінському РВДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області перебувало виконавче провадження № 7395313 з примусового виконання виконавчого листа № 2-47/07 від 24.12.2007 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецька, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку розподілу майна придбаного в період шлюбу в розмірі 183 044,00 грн.

12 травня 2008 року державною виконавчою службою винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

За даними реєстру виконавчих проваджень станом на 18.03.2019 року виконавчий лист повторно не находив та на виконанні не перебував.

Матеріально-технічна база, архів, акти утилізації виконавчих проваджень та документація відділу ДВС залишились за попереднім місцем реєстрації відділу, тому підтвердити чи спростувати факт направлення вищевказаних виконавчих документів стягувачу відділом ДВС, який тимчасово переміщено з непідконтрольній українській владі території, не уявляється можливим. Вона звернулась до Калінінського РВДВС м. Донецька з заявою про поновлення виконавчого провадження по виконавчому листу, однак у березні 2019 року вона отримала відповідь у якій їй було роз`яснено, що для подальшого виконання виконавчих документів, вона має право звернутись до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. Вона у строк, встановлений у виконавчому документі звернулася до Калінінського РВДВС м. Донецька. Однак, у зв`язку з окупацією м. Донецька, поданий нею виконавчий лист було залишено на території м. Донецька, а вона з дочкою була вимушена виїхати на територію України у м. Запоріжжя та м. Краматорськ, де дочка продовжувала навчання у медичному університеті. У 2015 році вона перенесла тяжку операцію, після якої була довга реабілітація. У 2016 році померла її перша дочка, ОСОБА_4 , якій було лише 38 років. Після цієї трагедії вона перенесла стрес, та припинила спілкуватися навіть з рідними людьми. Тільки у 2019 році вона знайшла сили, щоб приїхати у м. Краматорськ та дізнатися про долю виконавчого листа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2019 року заява задоволена.

Відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-47/2007 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя в частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 24.12.2007 року.

Видано дублікат виконавчого листа № 2-47/07 від 08.05.2008 року по справі № 2-47/2007 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, рішення по якому було ухвалено Калінінським районним судом м. Донецька 24.12.2007 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку розподілу майна придбаного в період шлюбу 7 500,00 грн. 1/2 частку прибутку, отриманого ОСОБА_3 по виготовленню та установці меморіалу на кладовищі Тверському, 58 250,00 грн. 1/2 частку реально отриманого прибутку ОСОБА_3 за період з 01.01.2006 року по 31.03.2006 року, 117 294,00 грн. 1/2 частку реально отриманого ОСОБА_3 прибутку за період з 01.03.2006 року по 20.04.2006 року, а всього 183 044,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі заповіту, ставить питання про скасування вказаної ухвали та ухвалення нового судового рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, заявник ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) покладає на нашу державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від нашої держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Однією з гарантій забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві є існування на законодавчому рівні інституту цивільного процесуального права відновлення втраченого судового провадження. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 року у справі № 754/1480/17-ц (провадження № 61-16832св18), висновки якого, відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України щодо застосування відповідних норм права, враховує суд, метою відновлення втраченого судового провадження може бути одержання завіреної копії судового рішення, виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, скасування заходів забезпечення позову, вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання, тощо.

Якщо місцевий суд знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то відновлення втраченої справи здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною згідно зі статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України або статей 1, 3 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

За приписами частини 1 статті 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 1 статті 489 ЦПК України визначено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

За змістом статті 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Як убачається з матеріалів справи, у квітні 2006 року ОСОБА_2 зверталася до Калінінського районного суду м. Донецька з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 24.12.2007 року вказаний позов було задоволено в повному обсязі, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку розподілу майна придбаного в період шлюбу 7 500,00 грн. 1/2 частку прибутку, отриманого ОСОБА_3 по виготовленню та установці меморіалу на кладовищі Тверському, 58 250,00 грн. 1/2 частку реально отриманого прибутку ОСОБА_3 за період з 01.01.2006 року по 31.03.2006 року, 117 294,00 грн. 1/2 частку реально отриманого ОСОБА_3 прибутку за період з 01.03.2006 року по 20.04.2006 року, а всього 183 044,00 грн., що підтверджується копією рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 24.12.2007 року по справі № 2-47/2007 (а.с.7-8), копією ухвали Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2008 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.9-10), копією виконавчого листа № 2-47/07 від 08.05.2008 року (а.с.11).

Заявниця зверталася з виконавчим листом до виконавчої служби, у зв`язку з чим Калінінським ВДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області було відкрите виконавче провадження, що підтверджується копією витягу з реєстру виконавчих проваджень (а.с.12) та ксерокопією відповіді з Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області (а.с.13-14).

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що її не було залучено до участі у справі, чим порушені її права, колегія суддів відхиляє, оскільки вона не була стороною у виконавчому провадженні 2-47/07, не була стороною при розгляді цивільної справи про розподіл майна між подружжям.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернувшись із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, заявниця не надала належного та достатнього доказу втрати виконавчого документа, не надала доказів того, що рішення суду, на підставі якого виданого виконавчий лист не виконано, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Як убачається з матеріалів справи, згідно листів ГТУЮ у Донецькій області від 07.12.2018 року та від 18.03.2019 року встановлено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС Калінінського районного управлінні юстиції у м. Донецьку перебували виконавчі провадження з примусового виконання: виконавчого листа № 2/138/09 від 29.01.2009 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецька, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 4 220,73 грн. (стан ВП помилковий), фактично не виконаний; виконавчого листа № 2/47/07 від 08.05.2008 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецька, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 183044,00 грн. (стан ВП помилковий), фактично не виконаний; виконавчого листа № 2/11/10 від 26.05.2010 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецька, про визнання за ОСОБА_2 в порядку розподілу майна 1/2 частки гранітного матеріалу вартістю 1327755,66 грн., 01.10.2010 року державним виконавцем винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, на підставі п.8 ст. 26, а саме: в резолютивній частині рішення незрозуміло хто саме має право визнати право власності, яким чином має виконуватися рішення; повторно виконавчий документ не надходив; виконавчого листа № 2/353/07 від 17.05.2007 року, виданого Калінінським районним судом м. Донецька, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів (стан ВП помилковий), фактично не виконаний.

Виконавчий лист № 2/11/10 від 26.05.2010 року, виданий Калінінським районним судом м. Донецька, про стягнення на користь ОСОБА_2 1 379,00 грн., станом на 07.12.2018 року до територіальних відділів ДВС на виконання не надходив (а.с.13-14, 114).

Крім того, згідно листа Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області встановлено, що за даними системи в Калінінському районному відділі державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебували виконавчі провадження де боржником є ОСОБА_3 : ВП 21297958, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-138 від 29.01.2009 року, виданий Калінінським районним судом м. Донецька щодо стягнення на користь держави заборгованість в розмірі 51,00 грн., виконавчий збір 5,10 грн. та витрати на проведення виконавчих дій 20,00 грн.; ВП 7849270, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-544 від 06.03.2006 року, виданий Калінінським районним судом м. Донецька щодо стягнення на користь держави заборгованість в розмірі 60,00 грн., виконавчий збір 6,00 грн. та витрати на проведення виконавчих дій 20,00 грн.; ВП 42855827, відкритого на підставі виконавчого листа № ф-22209-17 у від 17.01.2014 року, виданий Калінінським районним судом м. Донецька щодо стягнення на користь ДПІ у Калінінському р-ні м. Донецька заборгованість в розмірі 9 188,38 грн., виконавчий збір 918,83 грн. та витрати на проведена виконавчих дій 50,00 грн.; ВП 1980292, відкритого на підставі ухвали від 18.04.2006 року, виданої Калінінським районним судом м. Донецька щодо накладення заборони на усі види реєстрації та відчуження, що належить ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 . Надати детальну інформацію не уявляється можливим, оскільки всі виконавчі провадження, у тому числі передані до архіву, акти утилізації виконавчих проваджень, реєстраційні журнали, тощо, залишені на тимчасове окупованій території (а.с.132-133).

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія вважає доведеними в ході розгляду справи в суді першої інстанції обставини втрати оригіналу виконавчого листа та відповідно обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо втрати судового провадження з матеріалами виконавчого провадження у звязку з їх знаходженням в зоні дії ООС, що є загальновідомими відомостями, які не потребують доказування та неможливість заявником отримати вищезазначені документи.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції безпідставно задоволено заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені посилання зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко