Провадження № 2/219/125/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги, суми винагороди за підсумком роботи за 2016 рік, суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в:

28 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яку в подальшому 18 червня 2019 року уточнила та в якій просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь: суму заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 11293,95 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 5366,40 грн. та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 5688,68 грн., що в сумі складає 22349,03 грн.; суму винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від посадового окладу за грудень 2016 року у розмірі 2130,98 грн.; суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з березня 2017 року по квітень 2019 року на нараховану до виплати заробітну плату за березень-липень 2017 року у розмірі 4121,55 грн.; суму середнього заробітку за період затримки з 20 жовтня 2017 року по 10 липня 2019 року у розмірі 118194,10 грн. та донарахувати на день постановлення рішення в суді.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 липня 2016 року вона була прийнята на посаду електромеханіка дільниці ІІ групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17 липня 2017 року її звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Її документи для остаточного розрахунку, а саме первинні документи, були нею направлені до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (м. Лиман) до робочої комісії з опрацювання первинних документів. На день її звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно зі ст. 44 КЗпП України, складає 22349,03 грн. відповідно до наданих їй відповідачем розрахунків заробітної плати з нарахованими сумами: за березень 2017 року 4680,73 грн. (аванс у розмірі 1843,68 грн. їй сплачено 12 червня 2017 року), за квітень 2017 року 3445,87 грн., за травень 2017 року 3445,87 грн., за червень 2017 року 866,89 грн., за липень 2017 року 11753,35 грн. (складається із суми заробітної плати за липень 2017 року в сумі 698,27 грн., грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 5366,40 грн. за 26 днів відпустки та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно зі ст. 44 КЗпП України, в сумі 5688,68 грн. З 20 березня 2017 року у структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» встановлено простій згідно з наказом начальника дирекції № 236/ДНД від 17 березня 2017 року та наказу начальника регіональної філії. До теперішнього часу суми, що належать позивачу від відповідача, не виплачені. Тому вважає дії відповідача незаконними і протиправними, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

Виходячи з того, що дата її звільнення 17 липня 2017 року, останніми календарними місяцями перед звільненням були травень та червень 2017 року, але у зв`язку із тим, що у червні, травні, квітні та частково у березні 2017 року на підприємстві було встановлено простій, позивачем взято до розрахунку два календарні місяці березень та квітень 2017 року. 20 жовтня 2017 року відповідачем були прийняті первинні документи позивача. Тому, за розрахунком позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 20 жовтня 2017 року по 10 липня 2019 року складає 118194,10 грн.

Крім того, посилається на те, що згідно з додатком до наказу № Ц-2-25/1666-17 від 11 липня 2017 року, винагорода за 2016 рік для працівників регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» проводиться у розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року. Сума винагороди за підсумком роботи за 2016 рік, яка належить їй до виплати, складає з розрахунку 4059,00 грн. (посадовий оклад за грудень 2016 року, згідно з розрахунковою відомістю заробітної плати за грудень 2016 року) х 52,5% = 2130,98 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Також вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню у судовому порядку 4121,55 грн. в рахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з березня 2017 року по квітень 2019 року на нараховану до виплати заробітну плату за березень-липень 2017 року (з подальшим утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів) та донарахуванню по день фактичного розрахунку.

Не сплачуючи їй вищевказані суми по теперішній час відповідач грубо порушує вимоги чинного трудового законодавства, що змушує її вжити заходів щодо судового захисту її порушених прав.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче засідання.

09 листопада 2018 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що АТ «Укрзалізниця» заперечує проти позову та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки є необґрунтованою та суперечить ст. 117 КЗпП України через відсутність вини відповідача, про що зазначила Торгово-промислова палата України у своєму науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Також зазначає, що у відповідача відсутній доступ до первинних документів, нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року, у зв`язку із чим, підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості (а.с. 23-26).

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. Від представника АТ «Українська залізниця» Пенькової О.О. надійшло клопотання, в якому вона просила розглянути справу без участі представника відповідача, врахувати раніше викладені обставини та надані докази при розгляді справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон № 4442-VI).

Згідно з п. 6 ст. 2 Розділу ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно з пунктів 1, 2, 12 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»(далі Постанова № 200); Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації.

Державну реєстрацію ПАТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, про що свідчить відповідний запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Закону № 4442-VI, постановою № 200 утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

За змістом ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Отже, ПАТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем по справі.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, трудовою книжкою серії АА № 830085, виданою 22 червня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року працювала у Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця», яку наказом ПАТ «Українська залізниця» від 15.04.2016 року № 303 було реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на посаді електромеханіка дільниці ІІ групи, з якої наказом № 8881/ДН-ОС від 10 липня 2017 року позивача звільнено з 17 липня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10-11, 16).

Як видно з розрахунків заробітної плати (табуляграм) за період з березня 2017 року по липень 2017 року, ОСОБА_1 нараховано в березні 2017 року суму до оподаткування 4595,10 грн., до виплати 3722,04 грн., в квітні 2017 року суму до оподаткування 3382,84 грн., до виплати 2740,09 грн., в травні 2017 року суму до оподаткування 3382,84 грн., до виплати 2740,09 грн., в червні 2017 року суму до оподаткування 851,03 грн., до виплати 689,33 грн., в липні 2017 року суму до оподаткування 11538,34 грн., до виплати 9402,94 грн. (а.с. 12-13).

Відомістю на виплату грошей № 7 за березень 2017 року, виданою ШЧ-5 Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за підписом керівника Полузського В.О. та головного бухгалтера ОСОБА_3 О.А., встановлено, що ОСОБА_1 отримала за березень 2017 року суму у розмірі 1843,68 грн. (а.с. 167-169).

Відповідно до довідки № 736/2 від 21.04.2020 року, виданої структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 в березні 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 2318,56 грн., до видачі 1843,68 грн. (а.с. 166).

Відповідачем не надано до суду доказів на відсутність заборгованості перед позивачем. Станом на час ухвалення рішення судом заборгованість позивачу відповідачем не виплачена.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстат від 13.01.2004 року № 5, яка містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників, зазначені суми наводяться до утримання прибуткового податку та внесків працівників на обов`язкове державне соціальне страхування (п. 1.4 Інструкції).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, оскільки позивачу в день звільнення відповідачем не виплачено всіх сум, що належать їй від ПАТ «Укрзалізниця», зокрема заробітну плату, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, одноразову грошову вихідну допомогу, з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 21431,59 грн. (23750,15 грн. 2318,56 грн.) з урахуванням податків та обов`язкових платежів (нарахована сума всього за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року 23750,15 грн. за відрахуванням сплаченого авансу за березень 2017 року в сумі 2318,56 грн.).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем при обчисленні заборгованості по заробітній платі помилково було враховано суми у розрахунках заробітної плати (табуляграмах) в графі «Всього нараховано», а не в графі «Сума до оподаткування».

Отже заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податку й інших обов`язкових платежів за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 21431,59 грн., яка складається з наступного: заробітна плата за період з березня 2017 року по липень 2017 року 10376,51 грн., грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку 5366,40 грн., одноразова грошова вихідна допомога 5688,68 грн.

З огляду на невиплату заборгованості по зарплаті у строк, встановлений ст. ст. 115, 116 КЗпП України, та на підставі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», пунктів 4, 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21 лютого 2001 року № 159, позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст.1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (ст. 2).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 2.2.12 «Інструкції зі статистики заробітної плати», яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2005 року № 5, суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством; втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати віднесено до фонду додаткової заробітної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку зазначені суми підлягають компенсації у зв`язку з порушенням строків.

Згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджено постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Зазначене спростовує доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачу компенсації через відсутність вини відповідача у порушенні трудових прав працівників, в тому числі встановлених строків виплати заробітної плати.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Тобто, для нарахування компенсації за час затримки виплати на зазначені доходи, з них необхідно відрахувати податок з доходів фізичних осіб, який, відповідно до пункту 167.1 Податкового кодексу України, складає 18% доходу, та військовий збір, який, відповідно до п.п. 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу, складає 1,5%.

Суд погоджується з розрахунком позивача, якою відповідно до Порядку № 159 розраховано суму компенсації на нараховану до виплати заробітну плату за березень-липень 2017 року (після отримання податків і обов`язкових платежів) за період з березня 2017 року по квітень 2019 року згідно зі зведеною таблицею індексів споживчих цін за останні роки, що опубліковані в мережі Інтернет, та розрахункових листів (табуляграм) заробітної плати за березень-липень 2017 року: за березень 2017 року (з урахуванням виплаченого авансу за березень у розмірі 1843,68 грн.) 470,41 грн., за квітень 2017 року 655,66 грн., за травень 2017 року 612,08 грн., за червень 2017 року 140,70 грн., за липень 2017 року 2242,69 грн., а всього загальна сума компенсації складає 4121,55 грн. (а.с. 122-123).

Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період березень-червень 2017 року становить 4121,55 грн., яка й підлягає стягненню з відповідача.

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст.18, ст. 162.1.3, ст.168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

У позові позивач просить також стягнути винагороду за підсумками роботи за 2016 рік, оскільки наказом № Ц-2-25/1666-17 від 11 липня 2017 року ПАТ «Українська залізниця» зобов`язалась виплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумками роботи за 2016 рік та навела розрахунок цієї винагороди, розмір якої склав 2130 грн. 98 коп.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, при вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Згідно з п.п. 3.2.24 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілки на 2002-2006 роки (з наступними змінами та доповненнями), винагорода за підсумками роботи за весь рік виплачується згідно з Положенням, яке є невід`ємною частиною Галузевої угоди.

Положенням про виплату винагороди за підсумками роботи за рік передбачено, що виплата винагороди проводиться при умові забезпечення виконання обсягу роботи (перевезень, товарної продукції, реалізації та інше) за рік та наявності прибутку в цілому по Укрзалізниці.

Винагорода виплачується за результатами роботи календарного року після підведення підсумків фінансово-господарської діяльності.

Винагорода за підсумком роботи за рік виплачується працівникам, які знаходяться в штаті підприємства (організації, відособленого структурного підрозділу) і пропрацювали весь календарний рік.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що підстав для нарахування та стягнення на користь позивача винагороди за підсумком роботи за 2016 рік відсутні, оскільки відповідного наказу по структурному підрозділу, де працював позивач, не видавалося.

Оскільки рішення про виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік керівництвом структурного підрозділу не приймалося, а також відсутні докази на те, що такі виплати здійснювалися іншим працівникам, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Щодо вимог позовної заяви про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 20 жовтня 2017 року по 10 липня 2019 року у розмірі 118194,10 грн. та донарахування на день постановлення рішення в суді суд зазначає наступне.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про її розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

З матеріалів справи видно, що позивачем до позовної заяви додано розрахунок оплати середньої зарплати ОСОБА_1 , який розраховано за березень-квітень 2017 року та за яким її середня заробітна плата складає 5688,68 грн. (а.с. 14).

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або обережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 263 ЦК України та ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР наведено ознаки форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), як надзвичайних та/або невідворотних за даних умов обставин/подій, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, дії іноземного ворога, військові дії, оголошена та неоголошена війна, акти тероризму, вторгнення, блокада, захоплення підприємств, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади тощо.

Стаття 617 ЦК України закріплює, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Про унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» обов`язків, передбачених чинним законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зазначила Торгово-промислова палата України у своєму Науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, в якому вказано про відсутність вини публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків через форс-мажорні обставини. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони, якою за цим висновком є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», регіональна філія «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ч. 1 ст. 49-2, ч. 3 ст. 49-2, ч. 3 ст. 184, ст.ст. 186-1, 198, 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст. 4 КЗпП України та ст.ст. 9, 263, 617 ЦК України (а.с. 36-52).

Таким чином, суд приймає як доказ наданий представником відповідача Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні вимог позовної заяви про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 20 жовтня 2017 року по 10 липня 2019 року у розмірі 118194,10 грн. та донарахування на день постановлення рішення в суді слід відмовити.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів зазначено у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивача є частково обґрунтованими.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10376,51 грн. заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, 5366,40 грн. грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, 5688,68 грн. одноразової грошової вихідної допомоги (без утримання податків та обов`язкових платежів) та 4121,55 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів).

Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1 921 грн.

Згідно з до п.п. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення заробітної плати.

18 червня 2019 року позивачем було збільшено позовні вимоги, ціна позову складає 146795,66 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 25553,14 грн., з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 133,76 грн. (25553,14 х 768,40 / 146795,66 = 133,76 грн.).

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 40, 47, 94, 110, 116, 117 КЗпП України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (, яке знаходиться за адресою: вул. Тверська, буд. 5, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 10376,51 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 5366,40 грн., одноразову грошову вихідну допомогу в сумі 5688,68 грн., а всього на загальну суму в розмірі 21431 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять одна) грн. 59 коп. з подальшим утриманням податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (, яке знаходиться за адресою: вул. Тверська, буд. 5, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини грошових доходів у звєязку з порушенням термінів їх виплати за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 4121 (чотири тисячі сто двадцять одна) грн. 55 коп. з подальшим утриманням податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (, яке знаходиться за адресою: вул. Тверська, буд. 5, м. Київ) на користь держави судовий збір у розмірі 133 (сто тридцять три) грн. 76 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2276 (дві тисячі двісті сімдесят шість) грн. 54 коп. з подальшим утриманням податку та інших обов`язкових платежів підлягає негайному виконанню, в іншій частині після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.Є. Дубовик