Справа № 452/3805/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"15" грудня 2020 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря Страхоцької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кміть Лариса Іванівна про визнання договору недійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.04.1957 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 4 від 23.08.2017 року.

У 1985 році вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 збудували житловий будинок в

АДРЕСА_1 , що підтверджується записами погосподарської книги с. Пиняни Бабинської сільської ради за 1996 - 2000 роки.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 60, 63 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 23.08.2017 року, виданим виконавчим комітетом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області, актовий запис № 6.

Відповідно до погосподарських книг с. Пиняни Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області за 1986 2000 роки головою господарства в АДРЕСА_1 був чоловік позивачки ОСОБА_5 , вказаний будинок рахується як робітничий двір.

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Інформаційний лист ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Отже, вказаний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та набутий ними правомірно на підставах, що не заборонені законом.

06.11.1998 року ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Бабинської сільської ради народних депутатів Самбірського району Львівської області Савош В.С., зареєстрований в реєстрі за № 68. Відповідно до цього заповіту ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_1 , 1931 року народження.

Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку, у спадщині немає.

На момент смерті чоловіка вона постійно проживала та була зареєстрована з ним в

АДРЕСА_1 та фактично вступила в управління господарством, про що свідчить довідка № 02-21/1937, видана 26.10.2017 року Бабинською сільською радою Самбірського району Львівської області та копіями погосподарських книг с. Пиняни Бабинської сільської ради.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважає себе такою, що прийняла спадщину свого чоловіка. Про відмову від спадщини не заявляла..

Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до погосподарської книги с. Пиняни за 2006 - 2010 роки головою домогосподарства в. АДРЕСА_1 - є ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене,вважає, що їй повинно належати все домогосподарство в АДРЕСА_1 .

Однак, отримавши інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 94747628 від 16.08.2017 року, їй стало відомо, що її син ОСОБА_2 приватизував вищевказаний житловий будинок на своє ім`я, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.04.2011 року на підставі рішення виконкому Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області № 32 від 15.03.2011 року про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

30.11.2017 року рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі

№ 452/2203/17 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення № 32 виконкому Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 15.03.2011 року про оформлення права власності на житлові будинок АДРЕСА_1 . Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 28.04.2011 року та скасовано державну реєстрацію права ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок; витребувано житловий будинок з чужого незаконного володіння.

Однак, 12.11.2019 року, маючи намір скасувати державну реєстрацію права ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок в державного реєстратора та в подальшому оформлення спадщини у нотаріальній конторі, їй стало відомо що 28.02.2012 року ОСОБА_2 подарував 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , своїм дітям; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/4 частині кожному.

Державна реєстрація вказаного правочину була здійснена 18.09.2017 року в час, коли справа про скасування права власності ОСОБА_2 перебувала у провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області. Незважаючи на це, він ввів в обману суд та не повідомив, що відчужив частину спірного будинку.

Вважає, що приватизація є незаконною, оскільки судом встановлено незаконність приватизації ОСОБА_2 , отже, він не мав права його відчужувати іншим особам. Договір дарування 1/2 частини житлового будинку порушує її права як спадкоємиці та власниці, оскільки вона позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право власності на житловий будинок, що належав їй та її чоловіку на законних підставах.

А тому просить постановити рішення яким:

- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку серія та номер

393 від 28.02.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Ларисою Іванівною;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 як об`єкт спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Представник позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки з обставин, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, що підтверджується оголошенням на сайті Самбірського міськрайонного суду, про причини неявки суд не повідомили.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, покладається на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 23.08.2017 року відомо, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років в с. Пиняни Самбірського району Львівської області.

Згідно копії заповіту від 06.11.1998 року, посвідченого секретарем виконкому Бабинської сільської Ради народних депутатів Самбірського району Львівської області Савош В.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 68, відомо, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження, а саме: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповідає ОСОБА_1 , 1931 року народження.

Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначення відомостей про другого з подружжя від 23.08.2017 року №4 відомо, що 06 квітня 1957 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено шлюб.

Згідно до погосподарських книг с. Пиняни Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області за 1986 по 2000 роки, головою господарства за адресою АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , вказаний будинок рахується як робітничий двір.

Згідно довідки, виданої Бабинською сільською радою Самбірського району Львівської області від 26.10.2017 року, відомо, що станом на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи: дружина ОСОБА_1 , сини ОСОБА_8 , ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області від 15.03.2011 року № 32 відомо про надання дозволу ОСОБА_2 на оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.04.2011 року, виданого Бабинською сільською радою Самбірського району Львівської області, відомо, що право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , форма власності приватна, частка 1/1.

Згідно копії витягу, виданого Самбірським МБТІ від 28.04.2011 року, відомо про державну реєстрацію прав на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

Оскільки судом встановлено незаконність приватизації ОСОБА_2 , отже він не мав права його відчужувати іншим особам. Договір дарування 1/2 частини житлового будинку порушує її права як спадкоємиці та власниці, оскільки вона позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право власності на житловий будинок, що належав їй та її чоловіку на законних підставах.

Судова практика зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

ОСОБА_2 вкотре не визнає її право власності на житловий будинок, його дії унеможливлюють оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а тому відповідно до ст. 392 ЦК України необхідно визнати за нею в цілому право власності на житловий будинок за адресою; АДРЕСА_1 , 1/2 частина якого як спільна сумісна власність подружжя, а інша 1/2 частина як спадкоємиці за заповітом майна свого чоловіка.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті

387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 являлись подружжям. Під час перебування в шлюбі ними був збудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Інформаційний лист ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

На момент смерті чоловіка позивачка постійно проживала та була зареєстрована з ним за адресою: АДРЕСА_1 та фактично вступила в управління господарством. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вона вважаюся такою, що прийняла спадщину свого чоловіка та не заявляла відмову від неї.

Відповідно до погосподарської книги с. Пиняни за 2006 по 2010 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 - є ОСОБА_1 .

Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, суд дійшов до висновку, що пред`явлений ОСОБА_1 позов є підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі заявлених нею позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку серія та номер 393 від 28.02.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Ларисою Іванівною.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 право власності в порядку спадкування за заповітом 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , як об`єкт спільної сумісної власності подружжя.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом

30 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя