ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/823/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.,

з участю представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/14404/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року) про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Заслухавши доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про визнання виконавчих листів у цивільній справі №686/14404/15-ц такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування вимог зазначала, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2015 року задоволено позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №749122/МБ від 17 січня 2008 року. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 15445,54 доларів США, пеню та штраф у сумі 29562,26 грн і судовий збір по 1790,13 грн з кожного.

11 липня 2019 року право вимоги за кредитним договором і забезпечувальним договором ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» на підставі договору №749122/МБ. Відповідно до договору №958/05-19 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 29 липня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» відступило їй право вимоги за кредитним договором №749122/МБ, укладеним між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_2 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2019 року задоволено її заяву та замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ КБ «Надра» правонаступником ОСОБА_1 .

На підставі зазначеної ухвали суду вона є стягувачем у виконавчих провадженнях №50545141 і №50544626 від 18 березня 2016 року та новим кредитором за кредитним договором №749122/МБ від 17 січня 2008 року.

28 жовтня 2019 року між нею і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду. Зобов`язання припинено за домовленістю сторін.

Тому, ОСОБА_1 просила визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, видані на підставі заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2015 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Хмельницького міськрайонного суду. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував те, що за домовленістю сторін відповідно до договору про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 28 жовтня 2019 року зобов`язання за кредитним договором припинено на підставі ст. 604 ЦК України. Припинення зобов`язання є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. За наслідками розгляду заяви у справі постановлено ухвалу, а не рішення суду, що порушує її права.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала. Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При відмові в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що фактичне виконання рішення суду згідно з виконавчим документом є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження і правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, немає.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

На підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ

таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було

видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові і процесуальні.

До матеріально-правових відносяться: припинення зобов`язання внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням за домовленістю сторін, прощення боргу.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню), у випадку зміни чи скасування рішення в апеляційному чи касаційному порядку, або у зв`язку з нововиявленими обставинами; виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; помилкова видача виконавчого листа, якщо після видачі такого листа в справі рішення суду було скасоване; видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, передбачено як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження.

З аналізу змісту наведених норм законодавства слідує, що добровільне виконання рішення суду як підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повинно відбутись до відкриття виконавчого провадження, оскільки виконання рішення під час здійснення виконавчого провадження зумовлює необхідність перевірки такого виконання державним виконавцем і полягає у примусовому виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Пред`явлення виконавчого листа до виконання і подальше відкриття виконавцем виконавчого провадження виключає ознаку добровільності виконання судового рішення поза межами виконавчого провадження, а тому виконавчий лист з цієї підстави не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

У такому разі виконавче провадження буде закінчено на зазначеній у п. 9 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» підставі, у тому числі за зверненням сторін виконавчого провадження.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не

підлягає виконанню слідує, що необхідність звернення до суду вона як стягувач у виконавчому провадженні пов`язує з укладенням з боржниками 28 жовтня 2019 року договору м про погашення заборгованості, згідно з яким сторони на стадії виконання рішення суду визнають, що визначена рішенням суду заборгованість погашена в повному обсязі.

Установивши наведені обставини, що на стадії виконання судового рішення виключають добровільний характер його виконання поза межами виконавчого провадження, суд першої інстанції з урахуванням наведених вище норм права дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про невідповідність постановленої судом ухвали визначеній законом формі судового рішення за наслідками розгляду заяви.

За приписом ч. 3 ст. 432 ЦПК України за наслідками розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають і його висновки не спростовують.

Суд постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта