ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/600/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 62-13»;

особа, що подала апеляційну скаргу - представник позивачки адвокат Яцюк Максим Васильович;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 62-13» про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 серпня 2018 року відповідачем було видано наказ № 5к про її звільнення за угодою сторін.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2019 року вказаний наказ визнано незаконним в частині формулювання причин звільнення та вирішено вважати її звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи. При цьому, на думку позивачки, суд «забув» стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі не менше шестимісячного середнього заробітку, передбачену статтею 44 КЗпП України.

Вихідна допомога при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в розмірі шестимісячного середнього заробітку виплачена позивачці лише 4 жовтня 2019 року.

За таких обставин, на думку позивачки, вона має право на компенсацію за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 28 серпня 2018 року по 4 жовтня 2019 року.

Із посиланням на статті 116, 117 КЗпП України ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСББ «Перемога 62-13» на її користь компенсацію за невиплату з вини відповідача всіх належних сум при звільненні за період з 28 серпня 2018 року по 04 жовтня 2019 року в розмірі 78621,27 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що в діях відповідача відсутня вина у несвоєчасному перерахуванні вихідної допомоги позивачці, оскільки відповідачем вживались заходи для встановлення банківських реквізитів позивачки для перерахування їй вихідної допомоги після набрання законної сили рішенням суду та видання наказу про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , які вона надала відповідачу лише 04 жовтня 2019 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк Максим Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2020 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимогу у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що судом зроблено необґрунтований висновок, що обов?язок виплати вихідної допомоги у відповідача виник після набрання законної сили рішенням суду про зміну формулювання підстав звільнення, а не з дня звільнення, як визначено у статті 116 КЗпП України.

Зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до спати працівнику, мають бути виплачені у день його звільнення.

Також вказує, що під час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів того, що у порушенні прав позивачки на своєчасне отримання всіх належних їй до виплати сум при звільненні відсутня вина відповідача, та не встановлено вини позивачки, як працівника, у виникненні становища, яке призвело до затримки у виплаті їй вихідної допомоги.

12 березня 2020 року ОСББ «Перемога 62-13» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У відзиві вказує, що доказами відсутності вини відповідача в тому, що вихідна допомога була виплачена позивачці не в день її звільнення є висновки Соснівського районного суду м. Черкаси та Черкаського апеляційного суду під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Перемога 62-13» про визнання звільнення та наказу незаконними та протиправними і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Відповідач зазначає, що вказаними рішеннями не встановлено порушення прав позивачки при її звільненні з роботи, а також обов?язку зі сплати вихідної допомоги позивачці з 28 серпня 2019 року.

Відповідач вважає правильним, що судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів не встановлено вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачці вихідної допомоги.

Також зазначає, що сума компенсації за невиплату належних позивачці сум в розмірі 78621,27 грн розраховано не у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, тому вказана сума є необґрунтованою і не підлягає до стягнення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ОСББ «Перемога 62-13».

Відповідно до наказу ОСББ «Перемога 62-13» №5-к від 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства за угодою сторін (а.с. 3)

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року, позов ОСОБА_1 до ОСББ «Перемога 62-13» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, про поновлення на посаді, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди - задоволено частково, визнано незаконним наказ ОСББ «Перемога 62-13» №5-к від 27 серпня 2018 року в частині формулювання причин звільнення ОСОБА_1 та вирішено вважати її звільнення за п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України в зв`язку з припиненням повноважень посадової особи. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 5-8).

Рішеннями судів встановлено, що оскільки ОСОБА_1 перебувала на виборній посаді голови правління ОСББ «Перемога 62-13», її фактично було звільнено у зв?язку із припиненням повноважень голови правління, а не за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тому суди прийшли до висновку про необхідність зміни формулювання підстави звільнення у наказі ОСББ № 5-к від 27 серпня 2018 року. При цьому судами не було встановлено незаконність звільнення ОСОБА_1 з роботи та відмовлено в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі.

Також не була задоволена позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачка не надала доказів того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало її працевлаштуванню.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з довідкою ОСББ «Перемога 62-13» № 83 від 08 жовтня 2018 року, в період з 01 січня 2018 року по 28 серпня 2018 року ОСОБА_1 нарахована і виплачена заробітна плата за січень-липень 2018 року; у серпні 2018 року нарахована і виплачена у повному обсязі компенсація за невикористану відпустку, лікарняні за рахунок ОСББ; у вересні 2018 року після отримання коштів від Черкаського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування виплачено лікарняні у повному обсязі (а.с. 4).

Отже, матеріали справи не містять доказів, що позивачці ОСОБА_1 не було виплачено всі належні їй суми при звільненні її з роботи 28 серпня 2018 року, про що вказує позивачка у прохальній частині позовної заяви.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у відповідача ОСББ «Перемога 62-13» виник обов?язок з виплати позивачці вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України саме після набрання законної сили рішенням суду про зміну формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Так, наказом ОСББ «Перемога 62-13» № 5-к від 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з 28 серпня 2018 року з посади голови правління ОСББ «Перемога 62-13» за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Звільнення за вказаною статтею не передбачає виплати вихідної допомоги, передбаченої статтею 44 КЗпП України.

До визнання рішенням суду незаконним вказаного наказу ОСББ та зміни формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України на п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадової особи), у відповідача не було обов?язку виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі, передбаченому статтею 44 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц, в якій йдеться про обов?язок роботодавця видати наказ про поновлення на роботі працівника відразу після оголошення рішення, незалежно від того, чи буде воно оскаржуватись, є безпідставним, оскільки не стосується спірних правовідносин.

Чинним законодавством не передбачено негайне виконання рішення суду про зміну формулювання підстави звільнення, тому виконання рішення суду здійснюється у загальному порядку після набранням останнім законної сили.

На виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 05 вересня 2019 року, наказом № 3-к від 10 вересня 2019 року ОСББ «Перемога 62-13» пункт 1 наказу № 5-к від 27 серпня 2018 року викладено в наступній редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Перемога 62-13» в зв?язку з припиненням повноважень посадової особи відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України 28 серпня 2018 року». Крім того, зобов?язано бухгалтера провести нарахування та виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 33).

11 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до голови правління ОСББ «Перемога 62-13» із вимогою про виплату вихідної допомоги та компенсації (а.с. 32).

ОСББ «Перемога 62-13» 12 вересня 2019 року, 14 вересня 2019 року, 18 вересня 2019 року, 24 вересня 2019 року направляло ОСОБА_1 листи, в яких просило останню з?явитись до офісу ОСББ для ознайомлення з наказом № 3-к від 10 вересня 2019 року «Про внесення змін до нак5азу № 5-к від 27 серпня 2018 року» та розрахунком належної до виплати вихідної допомоги, а також із проханням надати правлінню ОСББ реквізити в установі банку для проведення виплати вихідної допомоги (а.с. 48-55).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, що отримувала вказані листи, однак не надавала на них відповіді.

Лише 04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ОСББ «Перемога 62-13» із заявою про виплату їй вихідної допомоги і компенсації та надала банківські реквізити для виплати (а.с. 31).

Цього ж дня 04 жовтня 2019 року ОСББ перерахувало на рахунок позивачки вихідну допомогу при звільненні за ст. 41 КЗпП України, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 9) та не заперечується сторонами.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем ОСББ «Перемога 62-13» вживались заходи для своєчасної виплати вихідної допомоги позивачці, шляхом направлення їй відповідних листів, які були отримані та проігноровані позивачкою до 04 жовтня 2019 року. Виплату вихідної допомоги було проведено у день звернення ОСОБА_1 до відповідача із відповідною заявою із зазначенням банківського рахунку. Отже, в діях відповідача відсутня вина у несвоєчасній виплаті належних ОСОБА_1 коштів у вигляді грошової допомоги, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, при повному дослідженні наданих сторонами доказів, тому воно не підлягає зміні чи скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка М.В. слід залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 62-13» про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова