У Х В А Л А Справа № 200/2107/16-ц

Ім`ям України Провадження № 2-п/932/29/20

30 квітня 2020 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Литвиненка І.Ю.,

при секретарі - Калантаєнку Д.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 В ОСОБА_2 , представника відповідача Кузнєцова ОСОБА_3 .О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 04 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Восток» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року, що ухвалено у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Восток» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «БАНК ВОСТОК» заборгованість за кредитним договором № ДК2014-0101 від 04 вересня 2014 року у сумі 1 726 670,14 грн., судовий збір в розмірі 24522 гривні 05 коп., а всього 1 751 192,19 грн.; стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «БАНК ВОСТОК» грошові кошти у сумі 10 000,00 грн., заборгованість за кредитним договором № ДК2014-0101 від 04 вересня 2014 року у сумі 1 726 670,14 грн., судовий збір в розмірі 1378 гривень, а всього 1 728 048,14 грн.

04 березня 2020 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, оскільки повістку про виклик у судове засідання він не отримував, як і не отримував копії заочного рішення суду від 04 вересня 2017 року. Його представник дізнався про існування цієї справи із веб-порталу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, тому надіслав до суду письмове клопотання про відкладення судового засідання, що було призначено на 04 вересня 2017 року, на іншу дату. Копію рішення суду відповідачем отримано 21 лютого 2020 року, після ознайомлення його представника із матеріалами цивільної справи. Внаслідок необізнаності про розгляд справи, він був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. З рішенням суду погодитись не може, оскільки позивачем безпідставно нараховувались відсотки за користування кредитом після реалізації банком, як кредитором, права на дострокове повернення кредиту, а також тому, що банком, як кредитором, протиправно, за рахунок предмета застави, здійснено погашення заборгованості спочатку по відсотках, а не самих кредитних коштів. Крім цього, аналогічну суму стягнуто із боржника за кредитним договором та інших поручителів судовим рішенням по справі № 908/1506/17 від 14.01.2020 року.

У судовому засіданні представник відповідача заяву про перегляд заочного рішення суду підтримав та прохав її задовольнити. Пояснив, що про судове засідання 04 вересня 2017 року представник ОСОБА_4 дізнався у день його проведення, тому невідкладно надіслав до суду, засобами електронної пошти, клопотання про відкладення справи розглядом. Ані ОСОБА_4 , ані його представник, повістки про виклик до суду не отримували. Сума заборгованості, присуджена до стягнення, є завищеною майже на 600 тис. гривень, оскільки банком протиправно нараховувались відсотки за користування кредитом, після повідомлення боржника про необхідність дострокового повернення кредиту, а також тому, що платежі банком зараховувались спочатку на погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, а вже потім на повернення самих кредитних коштів, що взяті у тимчасове користування. Про правоту такого висновку свідчить постанова Верховного Суду від 14 січня 2020 року по справі № 908/1506/17, що ухвалена за позовом ПАТ «Банк Восток» до боржника ТОВ «ТД «Комерц-Гранд», поручителів ТОВ «Запоріжспецсталь» та ТОВ «М.К.С.», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду. Пояснив, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить заява його представника про відкладення справи розглядом. Посилання ОСОБА_4 та його представника на існування Постанови Верхового Суду від 14 січня 2020 року є безпідставним, оскільки, по-перше, така постанова прийнята після ухвалення судом заочного рішення суду, а по-друге, вона не є тим рішенням, яким стягнуто аналогічну суму заборгованості. Внаслідок того, що відповідач і його представник вдаються до переоцінки доказів, не надаючи своїх доказів, які до того ж не були предметом дослідження, прохав у задоволенні заяви відмовити. Аналогічні доводи викладені представником позивача у письмових запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення суду, що надійшла до суду 27 квітня 2020 року засобами електронної пошти.

Відповідач ОСОБА_5 належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду заяви, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, письмових заяв чи клопотань не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, що брали участь у розгляді заяви, суд доходить висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Так, згідно із вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення, скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного провадження.

Нормою ч. 1 ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами п. 13 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 був обізнаний про розгляд цієї справи судом ще в листопаді 2016 року, про що свідчить його особиста письмова заява про відкладення справи розглядом (т. 1 а.с. 247). Крім цього, у матеріалах справи наявні численні повістки на його ім`я, які повернулись до суду у зв`язку із їх неотриманням адресатом (т. 1 а.с. 81, 84, 88 та т. 2 а.с. 77). Також, у матеріалах справи наявне і письмове клопотання представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 про відкладення справи розглядом, яке надійшло до суду 04 вересня 2017 року засобами електронної пошти. Ці докази спростовують факт неналежного повідомлення відповідача та поважність причин його неявки, а також твердження відповідача про те, що він лише 04 вересня 2017 року дізнався про існування цієї цивільної справи.

Позовні вимоги до ОСОБА_4 пред`явлені ПАТ «Банк Восток», як до поручителя ТОВ «ТД «Комерц-Гранд» умов кредитного договору № ДК2014-0101 від 04 вересня 2014 року. Будь-яких доказів на спростування підстав позову, що свідчили б про належне виконання поручителем чи боржником за кредитним договором, прийнятих на себе зобов`язань, відповідач ОСОБА_4 не надав, натомість вдався до переоцінки тих доказів, що вже містяться у матеріалах цивільної справи.

Посилання відповідача та його представника на Постанову Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 908/1506/17 від 14.01.2020 року, як на рішення, яким вирішено по суті аналогічний спір, є недорічним, оскільки вказаною постановою лише скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16 вересня 2019 року та рішення Господарського суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім цього, вказаною постановою Верховного Суду не встановлено конкретної суми заборгованості, що підлягає стягненню із боржника та поручителів, а лише вказано на необхідність перевірки при новому розгляді справи розрахунку позивача, з урахуванням реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту та договірних умов щодо порядку погашення кредиту. Суд враховує, що наслідком будь-якого касаційного розгляду не може бути встановлення тих обставин, які не були встановлені в оскарженому рішенні, а також вирішення питання про достовірність чи недостовірність певних доказів, перевагу одних доказів над іншими, а також надання вказівок судам інших інстанцій щодо прийнятності доказів, їх значення для суду та необхідності застосування судом певних матеріальних норм до спірних правовідносин.

В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, преюдиційним рішенням є те, що набрало законної сили та ухвалене у справі, де брали участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено певні обставини. В цей же час, згідно із вимогами ч. 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Внаслідок того, що Постанову Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 908/1506/17 від 14.01.2020 року вважати тим доказом, що має істотне значення для вірного вирішення справи неможливо, а інших доказів відповідачем та його представником судом не надано, і решта доводів заяви про перегляд заочного рішення суду є переоцінкою наданих позивачем суду, до ухвалення оскарженого рішення, доказів, що можуть бути покладені в обґрунтування апеляційної скарги, у перегляді заочного рішення суду слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 263-265, 280, 284, 287-288, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 04 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Восток» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк, визначений ст. 354 цього Кодексу, на подання апеляційної скарги, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя І.Ю. Литвиненко