ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3898/20 Справа № 204/4031/19 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" звернулося до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості /а.с. 1-3/.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 19.11.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту № 662/15-Т/Дп/01-2-1, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mazda», номерний знак НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 25.06.2016 року на Р 73 40 км+450 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. У зв`язку з вказаною подією, згідно Рахунку на оплату № 462 від 01.07.2016 року, наданого ТОВ Авто-Імпульс Восток вартість відновлювального ремонту склала 30 354 грн. 80 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» (поліс АЕ7107249 ), ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до останнього. Проте, ПрАТ «УПСК» листом № 2751/18 від 21.08.2018 року було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, керуючись пунктом 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів». Таким чином, обов`язок по відшкодуванню шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди покладається на ОСОБА_1 як заподіювача шкоди. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Просить суд стягнути з відповідача відшкодування витрат у розмірі 30 354,80 грн., а також судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в якості відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, грошові кошти у розмірі 30 354 грн. 80 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1 921 грн., а всього 32 275 грн. 80 коп. /а.с. 40-43/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву не скористалось.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, автомобіль Mazda 3, номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 21).

19.11.2015 року автомобіль Mazda 3, номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований ОСОБА_2 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 662/15-Т/Дп/01.

З постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року по справі № 199/4771/16-п, яка набрала законної сили 09 серпня 2016 року, вбачається, що 25 червня 2016 року близько 12.05 год. на а/д Р-73 40км+450 м. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21103 , номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Мазда 3, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , тим самим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортним засобам нанесені механічні пошкодження, постраждалих людей немає (а.с. 19).

Вказаною постановою водія ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

1 липня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Імпульс Восток» було виставлено Рахунок на оплату № 642 за відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Mazda 3, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , згідно якого вартість відновлювального ремонту становила 30 354 грн. 80 коп., в тому числі ПДВ 5 059 грн. 13 коп. (а.с. 16-17).

4 липня 2016 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було здійснено Розрахунок страхового відшкодування (а.с. 14) та складено Страховий акт № 662/15-Т/Дп/01-2-1 за Договором страхування № 662/15-Т/Дп/01 від 19.11.2015 року, в якому зазначено, що сума страхового відшкодування ОСОБА_2 за пошкодження 25 червня 2016 року внаслідок ДТП автомобіля Mazda 3, номерний знак НОМЕР_1 , становить 30 354 грн. 80 коп. (а.с. 15).

6 липня 2016 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 30 354 грн. 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 25399 від 6 липня 2016 року (а.с. 20).

Таким чином, позивачем доведено належними та допустимими доказами, що позивачем було виплачено страхове відшкодування власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25 червня 2016 року з вини відповідача ОСОБА_1 на суму 30 354 грн. 80 коп.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля ВАЗ 21103, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , на час скоєння ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за договором № АЕ/7107249 від 04.04.2016 року.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» листом № 7/к від 10.08.2018 року зверталось до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з претензією щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений з вини ОСОБА_1 транспортний засіб Mazda 3, номерний знак НОМЕР_1 . Однак, листом вих. № 2751/18 від 21.08.2018 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» позивачу було відмовлено у виплаті стразового відшкодування, посилаючись на те, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» протягом одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди не подало заяву про страхове відшкодування, а отже втратило набуте право на підставі п. 31.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 22-23).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» має право на стягнення в порядку регресу понесених позивачем витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 30 354 грн. 80 коп. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» обрав спосіб захисту своїх порушених прав, який виразився у безпосередньому зверненні до відповідача ОСОБА_1 , як особи, яка завдала матеріальної шкоди.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції неправильно визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття «регрес» та «суброгація», що призвело до помилкових висновків про правомірність відшкодування відповідачем позивачу майнової шкоди саме у порядку регресу.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля ВАЗ 21103, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , на час скоєння ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» за договором № АЕ/7107249 від 04.04.2016 року.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» листом № 7/к від 10.08.2018 року зверталось до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з претензією щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений з вини ОСОБА_1 транспортний засіб Mazda 3, номерний знак НОМЕР_1 . Однак, листом вих. № 2751/18 від 21.08.2018 року Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» позивачу було відмовлено у виплаті стразового відшкодування, посилаючись на те, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» протягом одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди не подало заяву про страхове відшкодування, а отже втратило набуте право на підставі п. 31.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 22-23).

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Ураховуючи наведені правові норми та встановлені судами обставини неподання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування протягом одного року з моменту ДТП, колегія суддів вважає, що суд помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та безпідставно стягнув з ОСОБА_1 в якості відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, грошові кошти у розмірі 30 354 грн. 80 коп., оскільки накладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи відмову у задоволенні заявлених позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне судові витрати по справі за подання позову залишити за позивачем.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, колегія суддів вважає за необхідне судові витрати по справі за подання апеляційної скарги стягнути з ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_1

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року - скасувати, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 881,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров