Справа № 456/120/19 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/251/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Ванівського О.М.,

суддів : Мельничук О.Я., Курій Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.02.2012 року в розмірі 33382,39 грн., яка складається: 11851,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8134,24 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 11331,07 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1565,83 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 28.02.2012 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 5800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 2,5% (30,00% на рік); за тратами, здійсненими з 01.09.2014, - 2,9% (34,80% на рік); за тратами, здійсненими з 01.04.2015, - 3,6% (43,20% на рік); обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту)+100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суми від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала. Станом на 25.11.2018 відповідачка має заборгованість 33382,39 грн., яка складається: 11851,25 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8134,24 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 11331,07 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1565,83 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 30 грудня 2019 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначала, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 28.02.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатитигроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОБ-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги Банку є законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Також звертає увагу суду на те, що відповідачем суду не надано доказів того, що ним було своєчасно повідомлено Банк щодо незаконного використання картки і т.д. Згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера). Тому в даному випадку відповідальність за операції, що проводилися несе тільки клієнт. На даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав, а тому позовні вимоги Банку є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того, суд не перевірив розрахунок заборгованості, Виписку про рух коштів та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов`язання за угодою.

Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який є діючим та дійсним, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Також покликається на те, що суд не взяв до уваги, що зняття коштів з карти можливо тільки за допомогою введення пароля, а саме ПІН-кода картки. Тобто, у даному випадку наявна вина Відповідача у знятті грошей із його картки. Адже, відповідно до ст.614 особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Отже, клієнт порушив вимоги щодо зберігання банківської таємниці щодо своєї кредитної картки.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою надано достатньо доказів того, що з її кредитної картки були викрадені грошові кошти в сумі 16000 грн., у зв`язку з чим за даним фактом порушене кримінальне провадження, яке на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки, оскільки невиконання умов кредитного договору щодо неповернення кредитних коштів відбулося не з вини ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 була підписана анкета-заява № б/н від 28.02.2012 року, згідно з якою відповідачка отримала кредит у розмірі 5800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підтверджується копією такої заяви, підписаної відповідачкою, та не заперечується останньою /а.с. 11/.

Відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 2,5% (30,00% на рік); за тратами, здійсненими з 01.09.2014, - 2,9% (34,80% на рік); за тратами, здійсненими з 01.04.2015, - 3,6% (43,20% на рік); обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту)+100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суми від 100 грн. другий місяць поспіль і більше.

Відповідачці ОСОБА_1 було надано дві кредитні картки: № НОМЕР_1 , рахунок відкритий 19.11.2013 року, термін дії до 10/17; № НОМЕР_2 , рахунок відкритий 31.10.2017 року, термін дії до 09/21 /а.с. 109/.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриваБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 19.11.2013 року, встановлено кредитний ліміт 5800,00 грн. /а.с. 108/.

З анкети-заяви № б/н від 28.02.2012 встановлено, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідачки в заяві /а.с. 11 на звороті/.

Крім цього, в анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлена і згідна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, що також підтверджується підписом відповідачки /а.с. 11 на звороті/.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 зверталися із заявами до Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо вчинення відносно них шахрайських дій.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 встановлено, що 23 числа кожного місяця їй на картку Приватбанку приходить пенсія, про що повідомляється СМС - повідомленням на мобільний телефон. Однак 23.11.2017 року повідомлення не було. При входженні в Приват24 її сторінка не відкривалася, оскільки картка виявилася заблокованою. Службою безпеки ПриватБанку у відділенні по вул. Площа Ринок в м. Стрию їй повідомили, що з її Універсальної картки в ніч з 17-го на 18-те листопада 2017 року було переведено усі 16000,00 грн. кредитних коштів на рахунок її чоловіка ОСОБА_2 та були використані на придбання товарів в інтернет-магазинах. Однак її чоловік жодним чином до цього непричетний. Перевіривши повідомлення зі змістом: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було отримане нею 21.11.2017 року о 03:06 год. СМС-повідомленням, працівник служби безпеки ввів зазначений номер у свій комп`ютер, вказавши, що мали місце шахрайські дії щодо її кредитних коштів /а.с. 57-58/.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 , чоловіка відповідачки, встановлено, що 16-го числа щомісяця з його пенсійного рахунку в ПриватБанку здійснюється регулярний платіж у сумі 3000,00 грн. на картку для виплат його дружини ОСОБА_1 . І того ж або наступного дня з її рахунку через Приват24 сплачувалися комунальні послуги. Так було і 16 листопада. А через кілька днів йому не вдалося відкрити свою сторінку в Приват24, як і ОСОБА_1 свою /а.с.58-59/.

20.12.2017 року подружжя ОСОБА_1 звернулося в Стрийський ВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення злочину

Згідно до п. 2.1.1.7.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що держатель Карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОПЛИСТ платіжної системи.

Пунктом 2.1.1.7.3. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесеними на карті даними.

Відповідно до 4.14.16 ст. 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не здійснювались користувачем.

Відповідно до Умов та правил, Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами.

Таким чином, держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Клієнт чи її держатель має негайно повідомити банк про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором, в іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення. Таким чином до повідомлення банку про постановку карти в СТОПЛИСТ платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель.

Клієнт у свою чергу мас право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку, якщо такі особи будуть виявлені.

Відповідачем по справі суду не надано доказів того, що нею було своєчасно повідомлено Банк щодо незаконного використання картки. Згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера). Тому в даному випадку відповідальність за операції, що проводилися несе тільки клієнт.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_1 звернулася в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 28 лютого 2012 року, згідно з якої отримала кредит у розмірі 5800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем 28.02.2012 року, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг.

В суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_1 , надала пояснення, що вона підписала заяву та отримала кредитну картку, не лише активізувала її, а й протягом тривалого часу користувалася нею, знімаючи незначні грошові суми та потім повертаючи їх в строк, передбачений «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами з обслуговування кредитних карток». Дані обставини свідчить про те, що відповідачка мала бажання користуватись відповідними банківськими послугами, фактично ними користувалася та була обізнана з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», так як протягом тривалого часу не допускала, передбачених даними правовими актами порушень.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до указаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

В даному випадку відносини між банком та відповідачкою були врегульовані іншим шляхом та тривали, виконувались обома сторонами, протягом тривалого періоду.

Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідачка була повідомлена про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами та штрафами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банка, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці.

ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 28.02.2012 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 25.11.2018 року становить 33382,39 грн., з яких: 11851,25 грн. - заборгованість за кредитом; 8134,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11331,07 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 1565,83 грн. - штраф (процентна складова).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - 2,5% (30,00% на рік); за тратами, здійсненими з 01.09.2014, - 2,9% (34,80% на рік); за тратами, здійсненими з 01.04.2015, - 3,6% (43,20% на рік); обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту)+100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суми від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Штраф за порушення строків платежів за будь - яким із грошових зобов`язань - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 851,25 грн. та процентами за користування кредитними коштами (станом на 25.11.2018 року) - у розмірі 8134,24 грн. підлягає до задоволення.

5 % (які передбачені в тарифах обслуговування кредитних карт) від суми заборгованості по кредитному ліміту становлять 999,27грн. (5 % від 19985,49 грн.).

Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 2065,83грн. (500 грн. + 1565,83 грн.) заборгованості по штрафах також підлягає до задоволення частково: у розмірі 1499, 27 грн. (500 грн. + 999,27 грн.).

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то слід зазначити наступне.

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 130/904/16-ц.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що сплата позичальником пені в розмірі, визначеному Умовами та правилами, є подвійною відповідальністю і не підлягає застосуванню, оскільки це суперечить чинному законодавству України.

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 4643, 50 грн. судового збору (1762 грн. + 2 881,50 грн.)

Судом задоволено 64,35 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 21484,76 грн. з 33382,39 грн. заявлених позовних вимог).

Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 2988,09 грн. (64,35 % від 4643,50 грн. сплаченого судового збору).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" частково задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 21484,76грн., що складає: 11851,25 грн. - тіло кредиту, 8134,24 грн. - відсотки за користування кредитом, 500 грн. - штраф фіксована сума, 999,27 грн. - штраф (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2988, 09 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 квітня 2020 року.

Головуючий О.М.Ванівський

Судді Н.М. Курій

О.Я.Мельничук