Дата документу 28.04.2020 Справа № 336/6869/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №336/6869/19

Провадження №22-ц/807/1440/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Маловічко С.В.., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2020 року в складі судді Галущенко Ю.А. в справі за позовом комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за централізоване водопостачання і водовідведення,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року КП «Водоканал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за централізоване водопостачання і водовідведення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 , яка користується послугами КП «Водоканал», однак оплату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, і тому за період з 01.12.2015 року по 31.08.2019 року утворилась заборгованість в сумі 9 923,99 грн, які позивач просив суд стягнути з відповідача, а також стягнути з відповідачки судові витрати у сумі 1921 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Водоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за період з 01.12.2015 р. по 31.08.2019 р. у розмірі 9 923,99 грн та судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи порушення оскаржуваним рішенням своїх прав, ОСОБА_1 вказує, що є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за якою надаються послуги КП «Водоканал», що підтверджується копією договору дарування квартири від 25 квітня 2010 року. Вважає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по даній справі, тому просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Від КП «Водоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що КП «Водоканал» правомірно звернулося із позовною заявою про стягнення боргу до ОСОБА_2 , оскільки і на період утворення боргу, і на час звернення до суду вона є споживачем комунальної послуги централізованого водопостачання та водовідведення, а отже у неї виникають права та обов`язки в цій сфері (а.с.54-56).

ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( а.с.51,52).

Причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв або клопотан від них не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника КП «Водоканал», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 , яка є споживачем послуг КП «Водоканал», оскільки зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України №2189-VIII від 9 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законом.

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно із статутом, основним видом діяльності КП «Водоканал» є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення (а.с.6).

Рішенням Запорізької міської ради №546 від 28 жовтня 1999 року встановлено, що збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал» (а.с.7).

Із матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.3-4).

За вказаною адресою з 25.11.2004 року також зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-71/17761 від 01.11.2019 (а.с.12).

Згідно із розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, нарахування послуг здійснюється за кількістю зареєстрованих 3 особи, та за період з 01.12.2015 року по 31.08.2019 року сума заборгованості за надані послуги складає 9 923,99 грн (а.с.3-5).

Сума заборгованості за вказаним розрахунком ОСОБА_1 не оспорюється.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги»

№1875- IV від 24 червня 2004 року - споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 21 Про житлово-комунальні послуги» №1875- IV від 24 червня 2004 року виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналогічні положення містяться в ст.. 8 Закону України 2189-VIII від 9 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, та вноситься у встановлені строки.

Статтею 64 ЖК УРСР врегульовано, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України 2189-VIII від 9 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , про своє непроживання у вказаній квартирі постачальника послуг на протязі 2015-2019 років належним чином не повідомляла, реєстрацію свого місця проживання не змінювала.

На час вирішення даного спору, матеріали справи не містять даних про реєстрацію місця проживання відповідача ( проживання) за іншої адресою. Таких доказів також не надано ОСОБА_1 .

За положеннями ст. 156 ЖК УРСР повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі як на підставу для скасування судового рішення та прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог лише на те, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді за вказаною адресою не проживає ( без надання належних, допустимих доказів), не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інших доводів, в тому числі щодо розміру заборгованості, апеляційна скарга не містить.

Відповідачем ОСОБА_2 судове рішення не оскаржується.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцїі ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: С.В. Маловічко

І.В. Кочеткова