ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 645/1037/20

провадження № 22-ц/818/2533/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бурлака І.В.

Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2020 року, постановлену суддею Алтуховою О.Ю., за позовом ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2020 ОСОБА_3 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно вказав на те, що нею заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, оскільки нею заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника, яка підпадає під дію пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України.

Судом першої інстанції взагалі залишено поза увагою норми Сімейного кодексу України, які були враховані при формулюванні вимог саме таким чином.

Зазначена теза щодо стягнення аліментів «але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку» повністю відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначення у заяві про видачу судового наказу про те, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є ще однією вимогою, а є вказівкою на вимогу закону.

Суд безпідставно вказав про те, що нею заявлено дві вимоги.

Отже, ОСОБА_1 було заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника, яка підпадає під дію п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому суд помилково відмовив у видачі судового наказу.

Судом першої інстанції було грубо порушено принцип диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено видачу судового наказу про стягнення аліментів у частці від доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, як просить заявниця.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена норма визначає мінімальний розмір аліментів незалежно від того, в якому провадженні розглядається справа про стягнення аліментів, у позовному чи в наказному. Застосування мінімального розміру аліментів судом не залежить від того, будуть такі вимоги викладені у позовній заяві чи у заяві про видачу судового наказу або ні.

Враховуючи визначений законом мінімальний розмір аліментів та визначений п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України максимальний розмір аліментів, який може бути стягнуто у наказному провадженні, суд у судовому наказі має зазначити про те, що розмір аліментів не може бути меншим за розмір, визначений ч. 2 ст. 182 СК України та не більше розміру, визначеного п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Разом з тим мінімальна чи максимальна межа аліментів, про яку йдеться у вищезазначених нормах, не є окремою вимогою заявника.

Однак, чому саме не можна було видати судовий наказ про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, судом першої інстанції не зазначено.

Заявником заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів боржника, яка підпадає під дію п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому суд помилково відмовив у видачі судового наказу.

Крім того, заявлена вимога про стягнення аліментів не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не перевищує розміру десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

За вказаних обставин ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2020 рокускасувати.

Справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення виготовлено 30.04.2020 року.