З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі Бондар О.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Грендач Тетяна Владиславівна про визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння,
До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Державний реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Грендач Тетяна Владиславівна про визнання договорів недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння.
Позивач в позові посилається на те, що відповідачеві - ОСОБА_3 на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва:
Між ОСОБА_3 та позивачем були укладені договори оренди земельних ділянок:
З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.03.2019р. № 158839666, №158840452 позивач дізнався про існування (далі - спірні договори від 15.10.2018 р.):
Позивач зазначає, що договорів про розірвання договорів оренди не підписував, будь-яких третіх осіб на уповноваження підписання спірного договору від свого імені не уповноважував.
Вказані договори про розірвання договорів оренди від 15.10.2018 р., які позивачем не підписувались, стали підставою Державному реєстратору Чумаківської сільської ради, Дніпропетровського району Дніпропетровської області - Грендач Тетяні Владиславівні для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині припинення іншого речового права, а саме:
Після неправомірного припинення іншого речового права, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно з`явились записи про право користування зазначеними ними ділянками за третіми особами:
Позивач вважає, що спірні договори від 15.10.2018 р. мають бути визнані судом недійсними та скасовано державну реєстрацію, оскільки при їх укладенні волевиявлення позивача було відсутнім, про існування таких договорів позивач не знав та їх не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав.
Крім скасування державної реєстрації припинення іншого речового права, позивач вважає, що для ефективного відновлення порушених прав, необхідним є витребування на його користь (титульного володільця) земельних ділянок:
шляхом віндикації та скасування реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 , оскільки такий спосіб захисту права власності є єдиним можливим у даних правовідносинах та відповідає нормам ЦК України.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 23.09.2019 року до суду було надано відзив на позовну заяву, де вона зазначає, спірні договори від 15.10.2018 р. були правомірно укладено та зареєстровано відповідне припинення права оренди з позивачем. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач не є власником земельних ділянок, у зв`язку із чим не має права заявляти вимоги щодо їх витребування.
Раніше в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 заперечив проти позову, зазначивши, що уклав у відповідності до законодавства із власником ОСОБА_3 договір емфітевзису, згідно якого до нього перейшло право користування земельними ділянками, зареєструвавши відповідне право.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги за наступних підстав.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено, що відповідачеві - ОСОБА_3 на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва:
Між ОСОБА_3 та позивачем були укладені договори оренди земельних ділянок:
Ухвалою суду від 24 червня 2019 року витребувано у відповідача - ОСОБА_3 спірні договори про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р., однак ухвалу суду про витребування доказів не було виконано.
У відповідності до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
23 липня 2019 року до суду надано засвідчену копію спірного договору від 15.10.2018 р. (а. с. 132), однак на вимогу суду оригінали витребуваних правочинів не надано, у зв`язку із чим суд вважає, що відповідач - ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання ухвали суду про витребування договору, який має значення для встановлення належності підпису позивача (волевиявлення сторони договору).
Суд не приймає, як доказ неналежності підпису позивача у спірному договору від 15.10.2018 р. висновок спеціаліста від 02.03.2020 року, оскільки вказаний документ має орієнтуючий характер (а. с. 214-219). Однак, виходячи з обставин ухилення відповідача - ОСОБА_3 від подання доказу, який має значення для вирішення спору, суд вважає за необхідне визнати обставину на яку посилається позивач, а саме непідписання ним договорів, тобто укладення договорів про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р. без волевиявлення позивача (орендаря).
Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Стаття 203 цього ж Кодексу визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину , до яких відповідно до ч. 1-6 статті відноситься: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із ч. 2, 4 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Судом встановлено, що договори про розірвання договору оренди від 15.10.2018 р. було укладено та зареєстровано відповідне припинення речового права без вільного волевиявлення позивача, як сторони договору, тому вказані договори необхідно визнати недійсними.
Вирішуючи питання щодо витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, суд виходить з наступного.
З інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 158839666 від 07.03.2019 року вбачається, що право користування земельними ділянками зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договорів про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 03.12.2018 року, зареєстрованого 09.01.2019 року (т. 1 а. с. 35, 39).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав інтересів судом є відновлення становища, яке існувало до порушення.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.
Статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Отже, виходячи з положень статті 396 ЦК України, позивач, як орендар земельних ділянок має право на захист цього права на підставі норм законодавства, які регулюють захист прав власника.
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).
За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння користувача на підставі недійсного договору щодо цього майна, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
Позовні вимоги про скасування державної реєстрації на підставі яких було внесено запис про припинення права оренди на вищевказані земельні ділянки за позивачем та про реєстрацію права користування за ОСОБА_4 , є похідними від позовних вимог про визнання договорів недійсними та витребування земельних ділянок, оскільки підставою виникнення іншого речового права та державної реєстрації за ОСОБА_4 була відсутність у позивача зареєстрованого права користування земельними ділянками.
Відповідно до ч. 1-2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про скасування реєстраційних дій також підлягає задоволенню.
Судові витрати по справі, а саме: судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 135, 258, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.
Витребувати з володіння у ОСОБА_4 земельні ділянки:
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ):
-сплачений судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.;
Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ):
-сплачений судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 24 квітня 2020 року.
Суддя Т.А.Ковальчук