ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1276/20 Справа № 201/8494/15 Головуючий у першій інстанції: Антонюк О.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Варенко О.П.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк") про захист прав споживача, стягнення грошових сум, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», в регіональному відділенні ПАТ у м. Сімферополі філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір банківського вкладу №SAMDN0084 на суму 1000,00 доларів США, строком до 11 лютого 2014 року включно, та з виплатою 8,5% річних на суму вкладу. Додаткові угоди не укладалися. Строк дії вказаного договору закінчився та позивач звернулася до банку з вимогою про повернення їй суми депозитного вкладу, але зазначена вимога банком не виконана. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму внеску у розмірі 1000,00 доларів США, суму процентів за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року у розмірі 48,44 доларів США; суму процентів за фактичну кількість днів користування внеском після закінчення дії договору з 09 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 104,33 доларів США; суму трьох відсотків річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та після його закінчення за період з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року в розмірі 53,92 доларів США; суму інфляційних втрат за період з 12 лютого 2014 року по 30 жовтня 2015 року у розмірі 739,00 доларів США (а.с. 47-49 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 92-95 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 (а.с. 139-144 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року касаційну скаргу ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 200-202 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено рішення про часткове задоволення позову (а.с. 213-220 т.1).

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасовано, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 77-54 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 11 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу №SAMDN0084 «Стандарт» на суму 1000,00 доларів США, строком на 365 днів по 11 лютого 2014 року включно, з виплатою 8,5% річних на суму вкладу (а.с. 7-8 т.1).

Пунктом 5 зазначеного вище договору передбачено, зокрема, що якщо по закінченню мінімального строку вкладу, вказаного у п. 1 даного договору (6 місяців), вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, мінімальний строк вкладу автоматично вважається продовженим ще на один мінімальний строк; мінімальний строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому відрахування нового мінімального строку вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього мінімального строку.

У пункті 7 договору зазначено про можливість його дострокового розірвання, за умови попередження один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта до спливу мінімального строку вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані за ставкою вкладу «до витребування» за фактичний строк користування вкладом.

Також, у пункті 10 договору вкладу визначено, що договір оформлюється у двох екземплярах. Один екземпляр договору видається клієнту, а інший зберігається у банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворюється відбиток печатки банку технічними печатними приладами.

На виконання умов зазначеного вище договору вкладу ОСОБА_1 внесла на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 суму в розмірі 1000,00 дол. США, що підтверджується квитанцією від 11 лютого 2013 року (а.с. 8 т.1).

ОСОБА_1 04 вересня 2014 року звернулася до банку з письмовою вимогою щодо видачі їй вказаного вкладу за вищезазначеним договором, проте така вимога залишена без задоволення, запропоновано відповідачем зустрітися з відповідальним співробітником банку з метою здійснення реструктуризації вкладу позивача (а.с. 11-12, 13 т.1).

У подальшому ОСОБА_1 зверталася до банку з такими ж вимогами та її вимоги були залишені без задоволення (а. с. 14-15 т.1).

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення №516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Крім того, пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов висновку щодо обов`язку банку довести виконання покладеного на нього договором обов`язку щодо виконання умов договору банківського кладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення, тоді як неможливість доведення банком цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за договором.

Щодо позову в частині стягнення з відповідача 8,5% річних на грошовий вклад, суд зазначає наступне.

Умовами договору визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу. При цьому, відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.

Договір банківського вкладу № SAMDN0084 «Стандарт» не містить визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за договорами після закінчення терміну їх дії.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року в справі № 6-36цс15 та від 11 травня 2016 року в справі № 6-338цс16.

За таких обставин, слід виходити з того, що після закінчення терміну дії договору й у разі неповного виконання його умов, з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором. Однак, вищевказаним договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ним. Згідно зі статтею 1070 ЦК України з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних та суму інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вперше позивач зверталася із заявою про видачу вкладу 04 вересня 2014 року, однак така вимога залишена відповідачем без задоволення, натомість запропоновано банком вирішити питання про реструктуризацію вкладу позивача (а.с 11-12, 13 т. 1).

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу береться прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.

При цьому судом приймаються до уваги висновки, що зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3% річних, інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання, визначених статтею 625 ЦК України.

Детально дослідивши представлені у справі письмові докази, встановлено, що на підтвердження укладання договору банківського вкладу від №SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року, позивачем надано копію договору вкладу (а. с. 7 т.1), складеного у простій письмовій формі, підписаного від імені банку повноважною особою та клієнтом. Договір містить усі умови, необхідні для договору даного виду, а саме розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору. Крім того, на підтвердження укладення договору позивачем надано копію квитанції про відповідну банківську операцію на загальну суму 1000,00 дол. США (а. с. 8 т.1), а також надано копію письмової вимоги до відповідача про виконання умов договору шляхом виплати вкладу і процентів (а. с. 11-12 т.1). Вказана квитанція містить найменування банку; дату здійснення касової операції; відомості про платника, призначення платежу; підпис працівників банку і свідчить про внесення коштів за договором №SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року на відповідний рахунок №НОМЕР_1 .

Суду апеляційної інстанції надано оригінали договору банківського вкладу та квитанції, які були оглянуті в судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, встановивши факт укладення між сторонами договору вкладу №SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року, доведеність перерахування на рахунок №НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк", за умовами вказаного договору суми в розмірі 1000,00 дол. США, відсутність доказів виконання відповідачем цього зобов`язання; встановивши факт звернення позивача 04 вересня 2014 року із заявою до банку про розірвання договору банківського вкладу (а.с. 11-12 т.1), - колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми вкладу в розмірі 1000,00 дол. США, суми процентів за період з 12.02.2014 року по 07.09.2014 року включно в розмірі 5,70 дол. США та 3% річних за період з 08.09.2014 року по 30.06.2015 року в розмірі 24,33 дол. США, а всього 1030 (одна тисяча тридцять) дол. США 03 цента.

При вирішенні даної справи колегія виходить зі змісту позовних вимог. Відповідно до позовної заяви позивачем не зазначено про збільшення суми вкладу (1000,0 дол. США) після укладення вищевказаного договору. Крім того, обґрунтовуючи стягнення процентів за період з 12.02.2014 року по 07.09.2014 року, позивач не зазначає обставин щодо пролонгації дії угоди, навпаки, посилається на п. 7 договору, яким передбачено право сторін на дострокове розірвання договору.

У Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року, що ухвалена у справі, яка розглядається (а.с. 77-54 т.2), зокрема, вказано, що після закінчення терміну дії договору (11.02.2014 року включно) й у разі неповного виконання його умов, з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, однак, договором (№SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року) не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ним. Згідно зі статтею 1070 ЦК України з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу №07 від 05.01.2004 року голови правління АТ КБ "ПриватБанк" (ЗАТ КБ "ПриватБанк"), у 2014 році у вказаному банку була встановлена відсоткова ставка по вкладам «на вимогу» в розмірі 1% річних, що підтверджується письмовою інформацією АТ КБ "ПриватБанк" від 26.02.2020 року.

Встановивши, що позивач звернулась із заявою про розірвання договору до АТ КБ "ПриватБанк" 04 вересня 2014 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції банку (а.с. 12 т.1); враховуючи, що у пункті 7 договору зазначено про можливість його дострокового розірвання, за умови попередження один одного (сторонами) за два банківські дні до дати розірвання договору, - колегія дійшла висновку, що договір вкладу розірваний 07 вересня 2014 року, що відповідає змісту позовної заяви. З урахуванням наведеного, колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення процентів за вкладом з 12.02.2014 року по 07.09.2014 року включно в сумі 5,70 дол. США, виходячи із ставки по вкладам «на вимогу» в розмірі 1% річних (1000 дол. США х 1% : 365 днів х 209 днів).

Крім того, враховуючи, що сума вкладу з відсотками у вказаному вище розмірі банком не була вчасно повернута позивачу, з банка на користь позивача підлягають стягненню, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, 3% річних за період з 08.09.2014 року по 30.06.2015 року (відповідно до змісту позовних вимог) у розмірі 24,33 дол. США.

Позов в частині стягнення з відповідача за ст. 625 ЦК України нарахувань у зв"язку з інфляцією - задоволенню не підлягає, оскільки зазначена норма щодо індексу інфляції застосовується у разі прострочення зобов"язання у національної валюти, тоді як договір вкладу №SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року укладений сторонами в іноземній валюті - доларах США.

Підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки грошових сум у більшому розмірі - апеляційним судом не встановлені.

Будь-яких доказів щодо спростування викладених вище висновків апеляційного суду учасниками справи не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Колегія звертає увагу, що, згідно із статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України (частина перша статті 33 зазначеного Закону).

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Заперечення позовних вимог тим, що АТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим не мав правових підстав та можливості для здійснення банківської діяльності, у зв`язку з чим банк фактично не мав доступу до свого майна на окупованій території та договорів на цій території, що унеможливило виконання договору, не може бути взято до уваги, оскільки договір банківського вкладу був укладений не з філією Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а з ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою і повинно відповідати за своїми зобов`язаннями відповідно до чинного законодавства України.

Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є АТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058,1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшов помилкового висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог.

Необхідно також зауважити, що згідно письмових пояснень відповідача від 26.02.2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» частково визнає позовні вимоги, не погоджуючись лише із розміром заявлених позивачем до стягнення грошових сум.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк") про захист прав споживача, стягнення грошових сум - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму вкладу в розмірі 1000,00 дол. США, проценти за період з 12.02.2014 року по 07.09.2014 року включно в розмірі 5,70 дол. США та 3% річних за період з 08.09.2014 року по 30.06.2015 року в розмірі 24,33 дол. США, а всього 1030 (одна тисяча тридцять) дол. США 03 цента.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді