Справа № 509/1862/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

судді Гандзій Д.М.,

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кароліно Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, Приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Наталії Федорівни, за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ :

27 квітня 2020 року, позивачка звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд визнати незаконним та скасувати повністю рішення IV сесії V скликання Кароліно Бугазької сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 18.08.2006 року № 290, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 952688 від 02.07.2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на землі за № 03 від 02.07.2007 року, визнати недійним з дати видачі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1871 від 30.09.2015 року, видане приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Одеської області ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,204 га, визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Овідіопольського РНО Куркан Н.Ф. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 24887144 від 30.09.2015 року (10:56:02) про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,204 га, вирішити питання, щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Разом з тим, позивачкою було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,2040 га, кадастровий № :02:001:0357, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право спільної сумісної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 952688 реєстр. № 03 від 02.07.2007 року, 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,2040 га, кадастровий № :02:001:0357, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1871 від 30.09.2015 року, виданого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п. 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A НОМЕР_1 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A НОМЕР_1 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір про право.

З урахуванням фактичних даних, які є в матеріалах справи, вважаю, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного майна, на яке позивачка просила накласти арешт на користь третіх осіб, а також той факт, що набуття права власності іншими особами на спірне майно під час розгляду справи поставить позивачку в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентами.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення судом не вбачаються.

Керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України

№ 9 від 22.12.2006 р., -

УХВАЛИВ :

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення задовольнити.

2. Накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,2040 га, кадастровий № :02:001:0357, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право спільної сумісної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 952688 реєстр. № 03 від 02.07.2007 року.

3. Накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,2040 га, кадастровий № :02:001:0357, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1871 від 30.09.2015 року, виданного приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф.

Ухвала набирає чинності з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Д.М. Гандзій