Справа № 211/4232/19
Провадження № 2/211/214/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 квітня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі 211/74/17-ц від 29 червня 2017 року було задоволено в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, стягнуто з відповідача кошти в сумі 81 572 грн 40 коп. . Довгинцівським відділом ДВС м.Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №54960918 про стягнення боргу у розмірі 82 388,40 грн за виконавчим листом № 211/74/17-ц від 29.06.2017 року. Відповідно довідки державного виконавця в порядку виконавчого провадження з боржника , відповідача по справі, стягується щомісячно близько 600 грн. Разом з тим, рішенням суду розстрочення або відстрочення виконання рішення суду передбачено не було. Позивач просить суд стягнути 3% річнихта інфляційні витрати за період стягнення з 30.06.2017 року по день ухвалення рішення. Відповідач станом на дату подання позову не виконав рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.06.2017 року у справі № 211/74/17- ц, що є наслідком покладення на відповідача обов`язку відшкодувати матеріальні втрати від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та сплатити компенсацію за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою суду від 08.08.2019 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні, з викликом сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомленні.

Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач до суду не з`явився, проти позову заперечує , надано відзив згідно якого відповідач вказує, що позивач просить стягнути з відповідача 3% (відсотки за користування грошовими коштами) за невиконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.06.2017 року року у справі № 211/74/17-ц за період часу з 30.06.2017 року по день ухвалення рішення у цій справі та інфляційні збитки за невиконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.06.2017 року у справі № 211/74/17-ц за період часу з 30.06.2017 року по день ухвалення рішення у цій справі, стягнути судові витрати.. Відповідач вказує, що ст. 625 ЦК України відноситься до договірних правовідносин, а не до питання про виконання рішення суду , а тому нараховувати 3 % річних та інфляційні витрати позивач не має права. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі 211/74/17-ц від 29 червня 2017 року було задоволено в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу, стягнуто з відповідача кошти в сумі 81 572 грн 40 коп. .(а.с. 10 - копія рішення).

Довгинцівським відділом ДВС м.Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №54960918 про стягнення боргу у розмірі 82 388,40 грн за виконавчим листом № 211/74/17-ц від 29.06.2017 року. (а.с. 11,12,13 - копія виконавчого листа, довідки з Довгинцівської ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області).

Станом на 25.02.2020 року заборгованість за виконавчим провадженням № 54960918 складає 69933,01 грн. на користь стягувача та 6854,92 грн. виконавчого збору , а всього 76787, 93 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають і із завдання шкоди.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання здійснюється судом у порядку, передбаченому, у разі, якщо позивачем є фізична особа, ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положеньстатті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні суду визнано грошові зобов`язання відповідача ОСОБА_2 , визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Розглядаючи справу, суд вважає, що позивач не повинен нести збитків від знецінення грошових коштів, які стягнуті на його користь на захист порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду також в постанові від 19 червня 2019 року по справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначила, що оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Встановивши, що позивач звернулася до Довгинцівського відділу ДВС з виконавчим листом та заявою про виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набрало законної сили, суд доходить до висновку про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних за період: з 30.06.2017 року по день ухвалення рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі № 646/14523/15-ц).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заявлену суму 3% річних та інфляційних витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 598, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , 3% річних в сумі 5759 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 31 коп., інфляційні витрати в сумі 14534 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривні 10 коп. та судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят дев`ять) гривень 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення. Якщо було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2020 року.

Суддя: Н. О. Сарат