Справа № 450/1611/18 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/398/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Курій Н.М., Ванівського О.М.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, стягнення пені за прострочення їх сплати та зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 29.05.2018 звернулася до суду із позовом та, з врахуванням уточнених 04.06.2019 позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 13 927,87 грн., 3 964,10 грн. пені за несвоєчасну сплату аліментів, змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача та стягувати з нього по 2 000,00 грн. аліментів щомісяця, а також стягнути судові витрати.

Позов мотивує тим, що з 2006 року по 27.10.2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем, за час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , який проживає з нею.

За рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2016 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак відповідач належним чином рішення суду не виконує, аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого за період з 25 липня 2016 року по 30 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 13 927,87 грн. Згідно розрахунків, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментів за даний період становить 3 964,10 грн.

Окрім того, на даний час розмір аліментів, встановлений рішенням суду, є недостатнім для утримання дитини, на утримання сина вона витрачає не менше 4 860,00 грн. в місяць, з яких: 860 грн.- доїзд в школу та назад; 2000 грн. харчування; 1500 грн. одяг та взуття; 500 грн. відпочинок, дозвілля. В неї змінився сімейний стан, вона вийшла заміж та ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку, тому на даний час не працює.

Їй відомо, що відповідач фізично здоровий, був працевлаштований та мав постійний дохід, однак звільнився з роботи та на даний час не працює. Крім того, у власності відповідача є нерухоме майно.

Тому вважає за необхідне збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, визначеного рішенням суду, з частки від доходу на тверду грошову суму та стягувати з відповідача щомісячно аліменти у розмірі 2000,00 грн., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору розміром 704,00 грн. та витрат на правничу допомоги у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначений рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18.10.2016 року у справі № 465/4460/16-ц, з частки із всіх видів заробітку ОСОБА_1 на тверду грошову суму.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн.( дві тисячі гривень 00 копійок) щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дати набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів за період з 25.07.2016 року по 28.02.2017 року включно, у розмірі 1971,76 грн. ( одна тисяча дев`ятсот сімдесят одна гривня 76 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок)

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 . Вважають рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вважають, що при визначенні розміру аліментів судом не враховано майновий стан відповідача, особи які перебувають на його утриманні, а також стан здоров`я. Звертають увагу, що довідка ВДВС №Дв-15/8129 від 06.03.2018 року, що подана позивачем на підтвердження позовних вимог, яка наявна в матеріалах справи, на підставі якої позивачем проведено розрахунок неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, станом на дату подання позову так і на момент ухвалення судом рішення вже була недійсною і не могла бути використана як доказ. Також звертають увагу, що місце проживання дитини не є визначеним, в зв`язку з чим стягнення з відповідача аліментів є безпідставними. Зазначають, що сплачені аліменти за лютий і березень 2017 року, Сихівським ДВС м.Львова не зараховані. Звертають увагу на недоведеність понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Просять скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1611/18, провадженні №2/450/1310/18 від 21 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1971 грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., витрат зі сплати судового збору в розмірі 704.80 грн., та сплату судового збору на користь держави у розмірі 704,80 грн. в повному обсязі та встановити фіксовано тверду грошову суму аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1109 гривень з моменту набрання рішенням законної сили.

Судові витрати в повному обсязі просять покласти на позивача.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21 квітня 2020 року, є дата складення повного судового рішення 30 квітня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів з частки із всіх видів заробітку ОСОБА_1 на тверду грошову суму, оскільки останній немає постійного доходу, та визначено розмір аліментів - 2000 грн., з врахуванням матеріального становища сторін, стан здоров`я відповідача, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів за період з 25.07.2016 по 28.02.2017 включно, у розмірі 1971,76 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., оскільки пеня в згаданому розмірі та витрати на правничу допомогу є підтвердженими в таких розмірах.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що сторони з 19.05.2006 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова 27 жовтня 2016 року розірвано( а.с.57-58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ( а.с.10).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2016 року з відповідача на користь позивача вирішено стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.11).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачка вийшла заміж та їй присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину ОСОБА_6 , тому перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років ( а.с.39,165,174).

Згідно довідки про склад сім`ї № 538 від 24.04.2018 року, ОСОБА_3 проживає без реєстрації разом з сином ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.12)

На підтвердження позовних вимог позивачем в суді першої інстанції надано Довідку №Дв-15/8129 від 06.03.2018 року, видану Сихівським ВДВС міста Львова Головного ТУЮ у Львівської області, згідно якої за період з липня 2016 року по січень 2017 року відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , а в період з лютого по червень 2017 року сплачував частково, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 13 927, 87 грн.( а.с.20).

На підставі даної Довідки позивачем проведено розрахунок неустойки (пені) за невоєчасну сплату аліментів за період з 25 липня 2016 р. по 30 червня 2017р., розмір якої визначено 3 964,1 грн.(а.с.26).

Заперечуючи позов в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 13 927,87 грн. за минулий період (липень 2016р. - червень 2017р.), відповідач надав повідомлення з Сихівського ВДВС м.Львова Головного ТУЮ у Львівській області №101 від 10.01.2019р., та №3317 від 30.01.2019р., згідно яких станом на 27 липня та 31 серпня 2018р. у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів ( а.с.92,93).

У зв`язку з зазначеними розбіжностями щодо сплати ОСОБА_1 аліментів, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 23.07.2019 року, Сихівський ВДВС м.Львова Головного ТУЮ у Львівській області 09.08.2019 року направив розрахунок заборгованості по аліментах у ВП №53291864 з примусового виконанні виконавчого листа, виданого Франківським районним судом м.Львова про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, згідно якого станом на 01.11.2018 р. заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить - 401,34 грн., тобто переплата на 401,34 грн. ( а.с.197-217).

Оскільки наданим на вимогу суду Розрахунком, складеним станом на 01.11.2018 р., заперечується наявність у ОСОБА_1 заборогованості зі сплати аліментів за період з 25 липня 2016р. по 30 червня 2017р., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів за минулий період в розмірі 13 927, 87 грн. не підлягає до задоволення.

Згідно із положеннями ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У відповідності до позиції, яка містяться в постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року в справі № 6-300цс16 виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Згідно згаданого Розрахунку, в період з 25.07.2016р. по 30.06.2017р. боржнику ОСОБА_1 нараховано до сплати аліменти в загальному розмірі 9399,5 грн., з яких в період з березня по червень 2017р. ОСОБА_1 сплатив 3 727,24 грн.

Згідно наданого ВДВС Розрахунку та проведеного судом перерахунку неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в період з 25.07.2016р. по лютий 2017р. , загальний розмір пені (1% від суми боргу за один день) становить 1 971,76 грн., з яких:

з 25 по 31.07.2016р.(274,97 грн. х 1% = 2,75 х 7 днів) 19,25 грн.;

з 01 по 31.08.2016р. (1217,75 х 1% = 12,78 х 31 день) - 396,18 грн.;

з 01 по 30.09.2016р.(1217,75 х 1% = 12,78 х 30 днів) 383,4 грн.;

з 01 по 31.10.2016р.(459,30 х 1% = 4,59 х 31 день) 142,29 грн.;

з 01 по 30.11.2016р.( 905,63 х 1% = 9,06 х 30 днів) 271,80 грн.;

з 01 по 31.12.2016р.( 905,63 х 1% = 9,06 х 31день) 280,86 грн.;

з 01 по 31.01.2017р.( 905,63 х 1% = 9,06 х 30 днів) 271,80 грн.;

з 01 по 28.02.2017р. ( 704,36 х 1% = 7,04 х 28 днів) 197,12 грн.

З огляду на вищенаведене, проведений перерахунок заборгованості по аліментах є правильним та таким, що здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому суд першої інстанції з урахуванням сум, що підлягали до сплати та загальну кількості днів несплати прийшов до правильного висновку, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 25.07.2016 року по 28.02.2017 року становить 1971,76 грн., який підлягає стягненню з позивача.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно правової позиції викладеній у Постанові ВСУ від 05.02.2014 року при розгляді справи № 143цс123, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 2016 року являється власником двох земельних ділянок площею 0,248 га та 1,620 га, які ним передані в оренду (строкове платне користування), а також з 2007 року є співвласником 2/3 частин квартири у м.Львові, загальною площею 50,5 кв.м ( а.с.18-19).

Згідно довідки №06/05 від 06.05.2019р., ОСОБА_1 працював в ЛКП «Під Зуброю» до 01.02.2019р., його середньомісячна заробітна плата за період з серпня 2018р. по січень 2019р. становила 3 832,77 грн. ( а.с.166).

Після ухвалення 18 жовтня 2016 року рішення суду про стягнення аліментів, збільшився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 року становить 2027 гpн., з 01 липня 2118 грн.

Колегія суддів вважає, що оскільки у позивача змінилося матеріальне становище у зв`язку з народженням другої дитини та відсутністю власних доходів, а також враховуючи наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна (двох земельних ділянок і квартири) та його стан здоров`я, який являється працездатним, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про недостатньо забезпечення матеріального становища дитини, у зв`язку з чим попередньо визначений судом розмір аліментів підлягає зміні з частки від всіх видів заробітку ОСОБА_1 на тверду грошову суму в розмірі 2000 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття.

Визначений судом спосіб і розмір аліментів є таким, що забезпечить дитині належне матеріальне утримання та розвиток.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовую і не дають підстав вважати, що у відповідача була відсутня заборгованість зі сплати аліментів за період нарахування неустойки (пені) з 25.07.2016 року по 28.02.2017 року. Окрім цього, слід зазначити, що довідка № Дв-15/8129 від 06.03.2018 року, видана Сихівським ВДВС міста Львова Головного ТУЮ у Львівської області є належним доказом в підтвердження встановлення факту наявності заборгованості зі сплати аліментів за період з 25.07.2016 року по 28.02.2017 року станом на 06 березня 2018 року, іншими належними та допустимими доказами скаржники не спростовують обставини встановлені згаданою довідкою.

Щодо покликання скаржників на недоведеність понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. сліз зазначити, що в підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано наступні докази: договір про надання правової допомоги між ОСОБА_3 та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» № 06/18, розрахунок витрат на правову допомогу по вказаній цивільній справі від 14.06.2018 року, акт приймання-передачі послуг № 14/06/18-1, квитанції про оплату правничої допомоги, відповідно до яких загальна сума витрат становить 5000,00 грн.

Згадані витрати є підтверджені належним чином і є такими, що підлягають стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.М. Курій