23 квітня 2020 року м.Київ
Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Деснянський районний у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона мала сімейні стосунки з відповідачем без реєстрації шлюбу, від яких у них народилась спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини був проведений згідно ст.135 СК України. Як зазначає позивач, з 2018 року вона намагалась налагодити стосунки з відповідачем. В подальшому вона дізналась, що відповідач мав стосунки з іншою жінкою, від якої має дитину та з якою уклав шлюб. Відповідач дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, дитину вона утримує та виховує самостійно.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.01.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
19.02.2019 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких третя особа просить розглядати справу у відсутність її представника та ухвалити рішення згідно чинного законодавства.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.03.2019 року по справі призначено судово-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертизи.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.07.2019 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях третя особа просила провести розгляд справи у відсутності представника.
З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що сторони будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`являлись в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та постановити заочне рішення, проти чого не заперечував представник позивача у своїй заяві.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали разом однією сім`ю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 ; згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 в графі «батько» зазначено « ОСОБА_4 ». Вказані дані було внесено зі слів матері у відповідності з ст. 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебували у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається 1) за заявою матері чи батька дитини, 2) за рішенням суду.
Згідно вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Згідно вимог до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно вимог ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на наявні по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства в повному обсязі. При цьому суд враховує і положення ст.109 ЦПК України та факт ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи.
Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як встановлено в судовому засіданні, малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини.
Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців.
Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.
За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів його заробітку. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 17.12.2018 року.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.
Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 126, 128, 134-135, 180-185, 191 СК України, ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-285, 430 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Деснянському районному у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження № 1365 від 15 вересня 2017 року, складеного Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме виключити запис про ОСОБА_4 , як батька з актового запису про народження дитини, записати батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянина України.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 грудня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: