Постанова

Іменем України

22 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 645/3592/16-ц

провадження № 61-42893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ») ,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трощій Ірина В`ячеславівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року у складі судді Бабкової Т. В. та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трощій І. В. про визнання договору купівлі - продажу недійсним, у якому, з урахуванням уточнень від 28 серпня 2017 року, просило визнати недійсним з моменту укладення, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 21 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І. В., реєстраційний № 1435, скасувати запис про право власності ОСОБА_2 на об`єкт (квартиру АДРЕСА_1 ); поновити (внести) запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ; визнати недійним договір іпотеки від 03 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т. М., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати запис про іпотеку та заборону відчуження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений на підставі договору іпотеки від 03 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т. М.: стягнути з відповідачів судові витрати.

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ») подало заяву про заміну сторони позивача по цій справі.

Заява мотивована тим, що 04 жовтня 2017 року за договором № 62/07-ВЛФ про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги ПАТ «Банк «Таврика» передало ТОВ «АНСУ» право грошової вимоги за кредитним договором №62-ВФЛ від 18 грудня 2017 року. Відповідно до договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т. А. від 04 жовтня 2007 року ПАТ «Банк «Таврика» передало ТОВ «АНСУ» право вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Швидкіною О. О. Отже з 04 жовтня 2017 року ТОВ «АНСУ» є правонаступником ПАТ «Банк «Таврика» за кредитним договором № 62-ВФЛ від 18 грудня 2007 року та за договором іпотеки від 18 грудня 2007 року.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2018 року, заяву ТОВ «АНСУ» про заміну сторони позивача по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Таврика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трощій І. В., про визнання договору купівлі - продажу недійсним, задоволено.

Замінено сторону позивача по цивільній справі № 645/3592/16-ц, за позовом ПАТ «Банк Таврика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трощій І. В., про визнання договору купівлі - продажу недійсним, а саме: замінено позивача - ПАТ «Банк Таврика» на позивача - ТОВ «АНСУ» у зв`язку з переходом до ТОВ «АНСУ» прав кредитора відповідно до Договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитним договором №62/07-ВФЛ від 04 жовтня 2007 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з 04 жовтня 2017 року ТОВ «АНСУ» є правонаступником ПАТ «Банк «Таврика» за кредитним договором № 62-ВФЛ від 18 грудня 2007 року та за договором іпотеки від 18 грудня 2007 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «АНСУ» про заміну сторони позивача.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення постановлені на підставі не завірених копій документів. В копії договору про відступлення взагалі не згадується ОСОБА_1 . Момент відступлення прав вимог за іпотечним договором безпосередньо пов`язаний зі здійсненням оплати вартості договору, а це питання судом першої інстанції взагалі не досліджувалось Суд апеляційної інстанції незаконного та необґрунтовано послався на копію платіжного доручення № 152 від 31 серпня 2017 року, як на доказ оплати ТОВ «АНСУ» придбання ним права вимоги по договору № 62/07-ВФЛ від 04 жовтня 2017 року.

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заяву про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 , у якій просить ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «АНСУ» про заміну сторони позивача.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 повністю підтримує вказані в касаційної скарзі ОСОБА_1 доводи. Крім того, процесуальним правонаступником ПАТ «Банк «Таврика» міг бути інший банк або ж зареєстрована в установленому порядку фінансова установа, між тим, ТОВ «АНСУ» не є банком, при цьому не надало суду доказів на підтвердження того, що воно є фінансовою установою.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року прийнято заяву ОСОБА_2 про приєднання до касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трощій І. В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року, постанову апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2018 року, та касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2018 року, витребувано справу з суду першої інстанції.

У липні 2019 року справа № 645/3592/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Судом встановлено, що 04 жовтня 2017 року за договором № 62/07-ВЛФ про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги, ПАТ «Банк «Таврика» передало ТОВ «АНСУ» право грошової вимоги за кредитним договором № 62-ВФЛ від 18 грудня 2017 року, відповідно до договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т. А. від 04 жовтня 2007 року ПАТ «Банк «Таврика» передало ТОВ «АНСУ» право вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Швидкіною О. О.

З договору № 62/07-ВФЛ від 04 жовтня 2017 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги вбачається, що право вимоги відступається за кредитним договором № 62/07-ВФЛ боржником за яким є ОСОБА_1 .

У відповідності до платіжного доручення № 152 від 31 серпня 2017 року ТОВ «АНСУ» було сплачено ПАТ «БАНК «Таврика» грошові кошти у сумі 81 214 грн з призначенням платежу: оплата за відступлене право вимоги за кредитним договором № 62/07-ВФЛ згідно протоколу № UA-EA-2017-08-04-000065-b від 17 серпня 2017 року.

Згідно договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. за № 3167, вбачається, що особа відносно якої переуступлене право вимоги - ОСОБА_1 , зазначено її індивідуальний податковий номер.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Встановивши, що до ТОВ ««АНСУ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 62/07-ВФЛ від 04 жовтня 2007 року та договором іпотеки від 18 грудня 2007 року, суди дійшли обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для заміни сторони.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

В установленому законом порядку договір № 62/07-ВФЛ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 04 жовтня 2017 року та договір про відступлення прав за договором іпотеки від 04 жовтня 2017 року, укладені між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «АНСУ» недійсними не визнані, презумпція правомірності договорів ОСОБА_1 не спростована.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_2 стосовно того, що ТОВ «АНСУ» не є фінансовою установою, а тому не може бути правонаступником ПАТ «Банк «Таврика», оскільки вони спростовуються відомостями з Державного реєстру фінансових установ.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Дундар

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук