ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5032/20 Справа № 212/325/20 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/325/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 15 годині 02 хвилин та повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 10.12.2019 року, йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 % з 25 листопада 2019 року до 01 грудня 2020 року, з наступним переоглядом 01 листопада 2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи.

Вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 130 000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що позивач працював на інших підприємствах в шкідливих умовах праці, що стали підставою для виникнення у нього професійного захворювання. Судом першої інстанції не надано жодної оцінки факту, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача всього 9 років 2 місяці, тому він не міг пошкодити своє здоров`я, зокрема втратити 60% професійної працездатності, за цей період. Відповідач не повинен нести відповідальність за інші підприємства. Також зазначає, що наявний причинно-наслідковий зв`язок існує між професійними захворюваннями і діями самого позивача, оскільки він свідомо обирав роботу, знаючи про важкі умови праці і шкідливі виробничі фактори, які можуть негативно вплинути на його здоров`я. Вважає, що судом надано правову оцінку лише доводам позивача, а аргументи відповідача не взято до уваги. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Вважає, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 працював з 05.03.1994 року по 19.11.2002 року та з 02.06.2003 року 30.03.2010 року підземним прохідником Шахтобудівельного управління ВАТ «Суха Балка», з 02.12.2002 року 24.05.2003 року працював підземним прохідником шахти імені Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», 02.04.2010 року по 29.04.2010 року працював підземним прохідником ТОВ «Криворіжшахтобуд», з 06.05.2010 року по 11.02.2019 року працював прохідником дільниці № 4 шахти «Гвардійська» ПАТ "Кривбасзалізрудком", у шкідливих умовах праці (а.с. 10-14).

11.02.2019 року позивач звільнений з роботи на ПАТ «Кривбасзалізрудком» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, за ст. 38 КЗпП України (а.с. 12).

Відповідно п.9,10,14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.10.2019 року встановлено Державним підприємством «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 20.08.2019 року наявність у ОСОБА_1 професійних захворювань радикулопатія попереково-крижова (L5,S1) білатеральна, переважно зліва та шийна (С5,С6) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейроваскулярним синдромами, рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопатково періартриту (ПФ другого ступеня), остероартрозу у поєднанні періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) та остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом правого колінного суглобу (ПФ першого-другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (Пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) група В, ЛН першого ст. (а.с.10- 13)

Відповідно до п.п. 17, 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 жовтня 2019 року, причиною виникнення зазначених професійних захворювань у ОСОБА_1 є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 50 кг. при допустимій до 30 кг., пил переважно фіброгенної дії.

Працюючи прохідником дільниці № 4 проходки шахти «Гвардійська» шахтобудівельного управління ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 06.05.2010 року по 11.02.2019 року ОСОБА_1 виконував в підземних умовах комплекс робіт з проходки гірничих виробок різної конфігурації, а саме буріння шпурів та скважин ручними перфораторами, роботи з заряджання та підривання шпурів, кріплення всіх виробок, зрошення гірничої маси після вибухових робіт, зачищення виробок від просипів гірничої маси, розбирання та ремонтування тимчасового кріплення навантаження та транспортування гірничої маси навантажувально-доставочними машинами.

В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що умови праці характеризувались фізичним перевантаженням.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолів фібро генної дії.

Підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: з 05.03.1994 року по 19.11.2002 року, з 02.06.2003 року по 30.03.2010 року підземний прохідник шахтобудівельного управління ВАТ «Суха Балка»; з 02.04.2010 року по 29.04.2010 року підземний прохідник ТОВ «Криворіжшахтобуд».

У пункті 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 жовтня 2019 року вказано, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені), встановити неможливо, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 24 років 04 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів.

Висновком МСЕК від 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 60 % (50% - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ) з 25 листопада 2019 року до 01 грудня 2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01 листопада 2020 року (а.с.22,23).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 жовтня 2019 року, причиною професійних захворювань позивача є важкість праці та пил переважно фіброгенної дії ( а.с.15-19).

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, та що судом першої інстанції не надано жодної оцінки факту, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача всього 9 років 2 місяці, тому він не міг пошкодити своє здоров`я, зокрема втратити 60% професійної працездатності, за цей період, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 жовтня 2019 року встановлено також порушення відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали підставою для виникнення хронічних професійних захворювань.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що наявний причинно-наслідковий зв`язок між професійними захворюваннями і діями самого позивача, оскільки він свідомо обирав роботу, знаючи про важкі умови праці і шкідливі виробничі фактори, які можуть негативно вплинути на його здоров`я, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, за умови доведеності такої шкоди, та не мають враховуватися судом при визначенні розміру моральної шкоди.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач працював також на інших підприємствах в шкідливих умовах праці, що стали підставою для виникнення у нього професійного захворювання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 жовтня 2019 року встановлено також порушення відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали підставою для виникнення хронічних професійних захворювань та судом першої інстанції врахованопри визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення тривалість праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи тільки на ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 60%, визнання позивача особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи представника відповідача, щодо необґрунтованого розміру відшкодування моральної шкоди.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: