23.04.2020 Суддя Бугера О. В..
Справа № 644/1449/20
Провадження № 2/644/1038/20
УХВАЛА

Іменем України

23 квітня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бугери О.В.

за участю секретаря судового засідання Ступницького К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває дана цивільна справа. За позовом визначено вимоги про стягнення суми боргу за договором позики від 05.01.2017 року в сумі 350000 гривень.

Відповідно до поданого відзиву відповідачем ОСОБА_4 , що поданий представником ОСОБА_3 відповідачем позов визнаний, зазначено, що через фінансові труднощі він не зміг повернути борг. Просив проводити розгляд справи за його відсутності.

До початку судового засідання 25.03.2020 року сторонами у справі подано до суду спільну заяву про укладання мирової угоди. Відповідно до поданої заяви зазначено, що з метою врегулювання спору сторони домовились укласти мирову угоду про наступне. Сторони дійшли згоди про погашення заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 3500000 гривень шляхом передачі позивачу у власність нерухомого майна відповідача. У рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за розпискою від 05.01.2017 року в сумі 350000 гривень відповідач передає позивачу у власність належну йому 1/3 частки 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Зазначене майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1999 року, яке зареєстроване у реєстровій книзі за №950. До позивача переходить прав власності на 1/3 частки вказаної квартири та позивач отримує вказане майно в особисту приватну власність. Мирова угода набирає чинності з моменту набрання законної сили ухвалою суду про її затвердження та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем. Відповідач гарантує, що дане нерухоме майно, яке відчужується до цього часу нікому іншому не продане, не подароване, під забороною відчуження не перебуває, відсутні обмеження щодо використання вказаного нерухомого майна за цільовим призначенням, майно не є предметом будь-яких спорів і не є внеском до статутного фонду юридичної особи, прав щодо нього у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає. Ухвала суду про затвердження цієї Мирової угоди є самостійним правовстановлюючим документом, який підтверджує перехід права власності на нерухоме майно, не потребує від сторін укладання інших додаткових договорів чи правочинів про відчуження вказаного нерухомого майна на користь Позивача.

Спільна заява про укладання мирової угоди містить посилання на розуміння сторін суті, наслідків, що можуть настати у разі визнання її судом, сторони підтверджують своє реальне волевиявлення, містить підписи сторін та їх представників.

В судовому засіданні позивач та її представник подану заяву підтримали. Позивач пояснила, що відповідач є її сином, він одружений, дітей не має, мешкає фактично з дружиною, та оформлення за нею права власності на частку квартири є єдиним способом повернути гроші, неодноразово просила сина повернути борг, але той ухиляється. Квартира належить на праві власності їй, її чоловіку та їх сину, право власності в електронному реєстрі не зареєстровано.

Представник відповідача просив розглянути справу за відсутності відповідача, який підтримав заяву про затвердження мирової угоди, перебуває за межами міста та не може особисто прибути до суду, надав суду дані з реєстру виконавчих проваджень, з реєстру боржників, з державного реєстру обтяжень, посилався на те, що відповідач немає боргів, обтяжень.

Наслідки затвердження мирової угоди сторонам зрозумілі.

Суд, вислухавши доводи позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зміст поданої заяви про затвердження мирової угоди, встановив наступне.

Позивачем заявлено вимоги про стягненні суми боргу за договором позики в сумі 350000 гривень. Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що вимоги позову визнаються, але через брак коштів він не має змоги сплатити суму боргу.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Мирова угода може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмета позову. Умови мирової угоди не можуть поширюватися на осіб, які не є сторонами спору, не можуть стосуватися вимог, що не заявлялися у позовній заяві.

В даному випадку, сторони у справі є сторонами договору позики. Позивач та відповідач домовились про погашення існуючої заборгованості за договором позики шляхом переходу права власності на частку квартири, що належить відповідачу, на користь позивача на праві особистої приватної власності. Відповідно до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Порядок здійснення прав щодо спільної сумісної власності визначений в ст.369 ЦК України, а ст.371 ЦК України визначено, що зверненню стягнення на частку в спільному сумісному майні передує виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Із змісту наданої суду копії свідоцтва про право власності на житло від 26.01.1999 року вбачається, що позивач, відповідач та ОСОБА_5 є власниками квартири за адресою АДРЕСА_2 . Право власності належить вказаним особам на праві спільної сумісної власності, в порядку приватизації. Наказ по органу приватизації ДП завод «Електроважмаш» за №209 від 26.12.1998 року. Право власності зареєстровано у Харківському міському бюро технічної інвентаризації за №В-42523 від 29.01.1999 року.

За даними копії паспорту позивача вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , третім співвласником квартири, з 16.01.1977 року. За даними довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова станом на 28.02.2020 року в квартирі зареєстровані сторони та ОСОБА_5 .

Тобто, квартира, щодо якої ставиться питання належить на праві спільної сумісної власності трьом особам, позивач перебуває в шлюбі із третім співвласником, який не є учасником спору. У разі затвердження мирової угоди, судом фактично буде узаконено перехід права власності на нерухоме майно від однієї особи до іншої всупереч встановленого законом порядку його відчуження. Сторони не позбавлені права, за відсутності заборони відчуження та обтяжень нерухомого майна вчинити відповідний правочин у встановленому законом порядку.

Окрім того, зі слів позивача її син дійсно перебуває в шлюбі, мешкає із дружиною, дітей не має, але до поданої заяви не було надано даних про перебування відповідача у шлюбі, наявність чи відсутність неповнолітніх дітей. Також, як зазначила позивач право власності на квартиру в електронному реєстрі не зареєстровано, але даних про це не надано, відсутні дані про наявність обтяжень щодо безпосереднього самого об`єкту.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що мирова угода не направлена на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на майно, коли предметом спору є стягнення грошових коштів. Сторони не бажають настання правових наслідків, передбачених укладенням мирової угоди з огляду на предмет спору, а фактично намагаються діяти всупереч встановленому законом порядку відчуження права власності на об`єкт нерухомого майна.

Приписами п.1 ч.5 ст. 207 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Враховуючи наведене обставини, суд вважає, що подана спільна заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 208, 260, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про укладання мирової угоди відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 23.04.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя О.В.Бугера