Постанова

Іменем України

28 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 645/8921/15-ц

провадження № 61-40743св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року у складі судді Іващенко С. О. та постанову апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2018 року у складі колегії суддів Кіся П. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина, яка складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 було встановлено 2 групу інвалідності за загальним захворюванням. У літньому віці у 2012 році та у 2014 році перенесла хірургічні операції та потребувала постійного догляду і лікування. Весь цей час позивач постійно проживав з матір`ю та доглядав її.

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина - Ѕ частини вищевказаної квартири. Спадкоємцем першої черги є позивач. Також спадкоємцем першої черги є дочка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина спадкодавці -

ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , онука померлої ОСОБА_3 , яка також подала до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Однак оформленню прав на спадщину перешкоджає та обставина, що відповідач утримає у себе правовстановлюючі документи.

Позивач вважає, що відповідач має бути усунена від прийняття спадщини, оскільки вона не проживала із спадкоємцем та не здійснювала за нею догляд.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що право відповідача на спадкування після смерті ОСОБА_3 є доведеним та відсутні докази і підстави для усунення її від права на спадкування.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_2 навмисно ухилялись від надання допомоги ОСОБА_3 , яка потребувала допомоги. Спадкодавець ОСОБА_3 проживала разом зі своїм сином - позивачем у справі, а доказів, що за життя ОСОБА_3 зверталась до ОСОБА_2 з проханням про надання їй допомоги, яку не міг надати позивач, а відповідач їй відмовила, матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до статті 1224 ЦК України є підставою для усунення від спадкування, відтак, відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що ця вимога є похідною від первісних вимог, які задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дали неналежну оцінку зібраним у справі доказам, зокрема висновку експертів, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків, що ОСОБА_3 не потребувала сторонньої допомоги.

Судами не досліджено усіх доказів та не надано оцінки у їх сукупності, результати оцінки в оскаржуваних рішеннях не наведено.

Судами не надано належної оцінки та не враховано, що у 2013-2014 роках ОСОБА_3 перебувала в безпорадному стані, зумовленому похилим віком (79 років) і комплексом тяжких хронічних захворювань, не могла самостійно забезпечити умови свого життя та потребувала сторонньої допомоги.

Спадкодавець ОСОБА_3 просила допомоги саме у онучки ОСОБА_2 , як жінки, і остання мала усі можливості надавати постійну допомогу у догляді за ОСОБА_3 в 2013-2014 роках, оскільки з 15 лютого 2010 року по 20 січня 2015 року була фізичною особою-підприємцем, здійснювала підприємницьку діяльність, отримувала доходи, не була одружена, дітей не має, мала в розпорядженні автомобіль.

Відповідач надавала епізодично деяку допомогу ОСОБА_3 , але мала усі можливості надавати допомогу постійно, до її смерті, однак ухилилась від цього, перекладаючи тягар догляду за спадкодавцем на позивача.

Заявник вважає, що суди в оскаржуваних рішеннях дали вибіркову оцінку покази свідків лише в інтересах відповідача та не застосували Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Державний стандарт догляду вдома», затверджений наказом Мінсоцполітики від 13 листопада 2013 року.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, який є сином спадкодавця, посилається на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування майна ОСОБА_3 , оскільки остання фактично перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, догляду, а відповідач не приймала участі у догляді за нею, не вчиняла належних дій щодо утримання та надання допомоги.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК Українипередбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК Українимає значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавець, яким є його мати і з якою він проживав, потребувала допомоги саме ОСОБА_2 , а остання свідомо ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із її безпорадним станом.

При цьому, під час розгляду справи позивач не заперечував, що ОСОБА_2 , яка є онукою спадкодавця та має право спадкування в порядку представлення після смерті свого батька (сина спадкодавця), періодично надавала допомогу ОСОБА_3 , однак позивач вважав, що такої допомоги було недостатньо.

Позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, а отже суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованих висновків про відмову у позові.

За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, зокрема, щодо стану здоров`я спадкодавця, її потреби у сторонньому догляді, в тому числі догляді безпосередньо ОСОБА_2 , тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська