Ухвала

Іменем України

17 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 0818/9572/2012

провадження № 61-6687ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Родовід Банк», Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Концерн «Міські теплові мережі»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року у складі судді Калюжної В. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі -Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області), заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - АТ «Родовід Банк»), Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), Концерн «Міські теплові мережі».

Скарга обґрунтована тим, що постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Радченко B. C. від 09 серпня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 50791625 описано та накладено арешт на належне заявнику нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого він був присутнім, однак копію постанови йому вручено не було, копію постанови його представник отримав 06 вересня 2019 року.

Зі змісту постанови заявнику стало відомо, у виконавчому провадженні об`єднано 8 виконавчих проваджень, в яких він є боржником. Копії постанови про об`єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження він не отримував.

Згідно з відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 06 вересня 2019 року щодо нього існує всього 4 виконавчих провадження: № 38490549, № 38490918, № 525425509 , № 52542755 . Серед зазначених виконавчих проваджень ВП № 50791625 не існує. Ідентифікатору доступу до цього виконавчого провадження йому ніколи не надавалося, що вважає порушенням його прав, виходячи з положень статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з отриманими ним відомостями за допомогою наявних ідентифікаторів доступу, виконавчі дії щодо опису та арешту майна 09 серпня 2019 року проводились у виконавчому провадженні № 38490549 за виконавчим листом № 0818/9572/2012 від 28 травня 2013 року. Таким чином, відомості, відображені в постанові державного виконавця ОСОБА_2 від 09 серпня 2019 року, на його думку, не відповідають інформації, яка є доступною йому як стороні виконавчого провадження, що порушує його право на отримання інформації про виконавче провадження.

Крім того, як вбачається з постанови від 09 серпня 2019 року про арешт майна (коштів) боржника, державним виконавцем призначено відповідального зберігача описаного майна - нежитлового приміщення АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 , однак ніяких відомостей щодо можливості зазначеної фізичної особи бути зберігачем майна не зазначено. Заявник вважає, що будь-яких підстав для призначення зберігача належного йому майна не існувало, оскільки він був присутнім при опису майна, будь-яких заперечень проти прийняття на себе обов`язку збереження майна не виказував, на теперішній час він користується приміщенням для роботи, в ньому перебувають його особисті речі, меблі, технічні прилади. Тому призначення зберігачем належного йому на праві власності нерухомого майна сторонньої невідомої йому особи вважає порушенням його права власності. Крім цього, зазначає, що ніякі інші особи, крім двох понятих, при описі майна присутні не були. Будь-якого акту про передачу зберігачу майна на зберігання не складалося.

З урахуванням викладеного, просив суд визнати недійсною та скасувати постанову державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Радченко B. C. від 09 серпня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні ВП № 50791625.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року замінено по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, особу дії, якої оскаржуються, а саме: державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Радченко В. С. на Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовлено.

ОСОБА_1 у квітні 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами надано неналежну оцінку доводам скарги щодо порушення порядку винесення постанови про накладення арешту майна, крім того залучення до участі у справі юридичної особи - Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області суперечить вимогам частині третій статті 450 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Стаття 124 Конституції України закріплює принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 6 частини третьої статі 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За приписами частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судами встановлено, що на примусовому виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження ВП № 50791625, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: № 52542755 з примусового виконання виконавчого листа № 335/8534/13-ц, виданого 02 лютого 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 1 720,50 грн; № 52542627 з примусового виконання виконавчого листа № 335/8534/13-ц, виданого 02 лютого 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 518 796,07 грн; № 52542509 з примусового виконання виконавчого листа № 2-394/11, виданого 27 березня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 769 726,43 грн; № 50642478 з примусового виконання судового наказу № 0818/1928/2012, виданого 22 серпня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Концерну «Міські теплові мережі» у розмірі 4 055,33 грн; № 50642372 з примусового виконання судового наказу № 0818/12230/2012, виданого 26 липня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Концерну «Міські теплові мережі» у розмірі 10 015,28 грн; № 50172301 з примусового виконання судового наказу № 335/5375/2015, виданого 23 жовтня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Концерну «Міські теплові мережі» у розмірі 18 992,85 грн; № 38490918 з примусового виконання виконавчого листа № 0818/9572/2012, виданого 28 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Родовід Банк» у розмірі 910,00 грн; № 38490549 з примусового виконання виконавчого листа № 0818/9572/2012 виданого 28 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Родовід Банк» у розмірі 1 666 198,13 грн, що підтверджується обліковою карткою на зведене виконавче провадження.

В ході примусового виконання вказаного виконавчого провадження 09 серпня 2019 року державним виконавцем було здійснено опис нерухомого майна боржника - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , про що винесено відповідну постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника за зведеним виконавчим провадженням № 50791625.

Встановивши, що в матеріалах справи відсутні данні про виконання судових рішень боржником ОСОБА_1 , а дії та рішення державного виконавця щодо його виконання відповідали вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.

Обґрунтованими є також висновки судів про те, що державним виконавцем не було порушено порядок опису та внесення постанови до Автоматизованої системи виконавчих проваджень, оскільки вона виносилася за межами відділу державної виконавчої служби за адресою знаходження нерухомого майна.

Судами також надано належну оцінку доводам щодо оформлення оскаржуваної постанови та винесення її в іншому виконавчому провадженні, аніж зазначено у постанові, зокрема встановлено, що постанова від 09 серпня 2019 року винесена у зведеному виконавчому провадженні № 50791625.

З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким суд дав належну оцінку та достатньо аргументував свої висновки, Верховний Суд не вбачає підстав повторно вдаватися до їх аналізу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Родовід Банк», Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Концерн «Міські теплові мережі», за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик