Ухвала

24 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 128/2884/16-ц

провадження № 61-6834 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 9 027,00 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року та додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року залишено без змін.

09 квітня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року (надійшла до суду 15 квітня 2020 року), в якій просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Крім того, за правилами пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

У прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується також з додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат, однак не ставить питання про його скасування чи зміну.

Водночас, у прохальній частині касаційної скарги заявник порушує питання про зупинення виконання зазначеного вище додаткового рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року до закінчення касаційного провадження.

Таким чином, заявникові необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України, зазначити, які саме судові рішення ним оскаржуються, з урахуванням положень статті 409 ЦПК України, та надати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 22 травня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник