Провадження № 2/756/2188/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності їй та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання у вказаній квартирі у сторін склався певний порядок користування вказаною квартирою, а саме: ОСОБА_1 користується кімнатою площею 17.2 кв. м, ОСОБА_2 - кімнатою площею 10.4 кв. м.

Оскільки вона є особою похилого віку, за станом здоров`я потребує постійного догляду, має намір укласти договір довічного отримання, син не проживає з нею з серпня 2006 року та не спілкується з цього часу, ОСОБА_1 просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши їй в користування кімнату площею 17.2 кв. м, ОСОБА_2 - площею 10.4 кв. м, підсобні приміщення залишити в спільному користуванні.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, позовні вимоги просила задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та члену її сім`ї ОСОБА_2 в рівних частках (а.с. 5).

Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , вказана квартира посімейного заселення розташована на 6 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 27,6 кв. м, у тому числі 1-а кімната 17.2 кв. м, 2-а кімната 10.4 кв. м, кухні площею 6.1 кв. м, ванної 2.2 кв. м, вбиральні 1.1 кв. м, коридору 5.6 кв. м, вбудовані шафи 1.1 кв. м (а.с. 6)

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом ст.ст. 47, 48 ЖК УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Пункт 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, передбачає, що жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності.

Враховуючи, що запропонований позивачкою варіант встановлення порядку користування спірною квартирою призведе до погіршення житлових умов відповідача, що не допускається, а також те що такий порядок не відповідає часткам сторін у праві власності на цю квартиру та призведе до суттєвого обмеження прав одного із співвласників, виходячи з розміру належних їм часток у спірному майні, тому визначити частку кожного співвласника у спірній квартирі, що може бути надана кожному у володіння та користування, яка б не обмежувала права іншого співвласника, передбачені ст.ст. 317, 319 ЦК України щодо права власника користуватись майном на власний розсуд, неможливо, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя