Провадження № 2/389/16/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2020 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Ябчик Н.М.,
за участю секретаря судового засідання Данильчук Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Щави Сергія Вікторовича, Щави Дмитра Вікторовича про виділення частки з майна, що є спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Щави Д.В ОСОБА_3 , в якому просить: виділити частку зі спільного сумісного майна та визнати за нею право власності на Ѕ частку у житловому будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , а іншу Ѕ частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 залишити за ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 за нею в порядку спадкування в першу чергу за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , право власності на Ѕ частку домоволодіння за АДРЕСА_1 до складу якого входять: житловий будинок загальною площею 60,6 кв.м., в тому числі житловою - 41,2 кв.м. стіни бутові, обкладені цеглою літ «А», має господарсько-побутові будівлі: стіни «а», а також господарські будівлі, літню кухню «Б» з верандою «б», погріб «Пд», вбиральню «В», хлів «Г», літній душ «Д», гараж «Е», водогін «К», огорожу «N», розташовані на земельній ділянці розміром 861,8 кв.м.
Вказала, щоу на підставі договору, посвідченого 31.05.2001 приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Поляковим О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №732, стала співвласником спільного сумісного майна житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 861, 8 кв.м. Умовою такого відчуження, було довічне забезпечення власника ОСОБА_6 , який доводився батьком її чоловіка. Згідно з зазначеними договором, ОСОБА_6 передав у власність зазначений житловий будинок їй та її чоловікові ОСОБА_4 , взамін чого вони зобов`язалися надавати відчужувачеві довічне матеріальне забезпечення. З часу укладення договору та до 28.02.2019 вона та її чоловік безперервно проживали у вказаному домоволодінні. Підтримували його в належному санітарно-технічному стані, сплачували комунальні платежі, будували господарські будівлі, тощо. Право спільної сумісної власності на зазначений будинок, зареєстрували 31.10.2017. Відчужувач до моменту своєї смерті проживав разом з нею та її чоловіком. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після смерті чоловіка, з метою прийняття спадщини, звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Яку мотивовано тим, що житловий будинок належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , тобто нотаріусу неможливо встановити обсязі частки померлого у праві власності на вищевказаний будинок, а отже склад спадкового майна на ім`я померлого ОСОБА_4 . Зазначені обставини змусили її звернутися з позовом до суду.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнали у повному обсязі.
Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 31.08.1974 року, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 31.08.1974 рок перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.10)
Згідно з договором довічного утримання, посвідченим 31.05.2001 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області, зареєстрованим в реєстрі за №732. ОСОБА_6 передав у власність Щави Віктора Миколайовича та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, який належить відчужувачеві. А останні в свою чергу, зобов`язалися надавати ОСОБА_6 довічне матеріальне забезпечення (а.с.6-7).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 102354083 від 01.11.2017 року, об`єкт нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 60,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності: 23142795 від 31.10.2017. Підставою виникнення права власності є договір довічного утримання №730, від 31.05.2001 приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровградської області Поляковим О.О. Форма власності приватна, вид спільної власності спільна сумісна. Власники: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с.12).
В технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , Щаві В ОСОБА_8 на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Поляковим О.О. 31.05.2001 р №730. Розмір частки кожного, не зазначено (а.с.17-20).
Постановою приватного нотаріуса Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Полякова О.О., позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки зі змісту наданих для отримання свідоцтва документів вбачається, що житловий будинок належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцю та ОСОБА_1 , тобто неможливо встановити обсяг майна померлого у праві власності на вищевказаний житловий будинок, а отже склад спадкового майна на ім`я померлого ОСОБА_4 (а.с.22).
З інформації наданої Знам`янським міським державним нотаріусом та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Поляковим О.О. заведено спадкову справу №23/2019, зареєстровану в реєстрі за №64340798 (а.с.48-49).
Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27 вересня 2012 року, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Відповідно до ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством.
В силу положень ч.1 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Таким чином, як встановлено у судовому засіданні і не заперечується сторонами у справі, спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тобто є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у спільній сумісній власності на спірний будинок належала Ѕ частка.
З цих підстав вимоги позивача ОСОБА_1 про визначення частки померлого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на вищезазначений спірний будинок підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).
Таким чином, судом встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 входить Ѕ частка спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та спадкоємцем померлого, є його дружина ОСОБА_1 . Тобто частка позивача у спадковому майні, що складається з спірного будинку становить Ѕ частину.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Позивач позбавлена можливості вирішити питання оформлення спадщини у вигляді Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 в позасудовому порядку.
Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку будинку після смерті чоловіка, суд беручи до уваги, що позивач згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вважає що її позовні вимоги щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на Ѕ частину спірного будинку ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321, 328 ЦК України, ст.ст.141, 259, 263-265, ч.4, ч.5 ст.268 ЦПК України, ст.ст. 328, 355, 368, 370, 1216, 1218, ч.5 ст.1268, ч. 3 ст.1296 ЦК України, суд,
ПозовОСОБА_1 - задовольнити.
Виділити частку зі спільного сумісного майна та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку в житловому будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1
Визнати за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частку в житловому будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в АДРЕСА_2 Ѕ частки.
Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . право власності на Ѕ частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Судовий збір віднести на рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84,170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_9 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області Ябчик Н.М.