Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 303/2244/18

провадження № 61-14165св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (дала - ПАТ КБ «ПриватБанк»), в подальшому назву змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 червня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, а відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими витратами відповідно до умов договору, не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року у нього виникла заборгованість в розмірі 57 991,10 грн.

З огляду на викладені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк»просило суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2011 року у розмірі 57 991,10 грн, яка складається з: 4 289,26 грн - заборгованість за кредитом; 47 237,17 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 230, 00 грн - заборгованість по пені та комісії; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2 737,67 грн - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, подавши позовну заяву в квітні 2018 року, звернувся до суду із пропуском позовної давності, яка спливла у лютому 2018 року, оскільки її перебіг починається з моменту закінчення строку дії платіжної картки. Поважних причин пропуску позивачем позовної давності судом не встановлено, заява про поновлення такого строку до суду позивачем не подана.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2018 року скасовано, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2011 року у розмірі 57 991,10 грн, яка складається з: 4 289,26 грн - заборгованість за кредитом; 47 237,17 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 230 ,00 грн - заборгованість по пені та комісії; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2 737,67 грн - штраф (процентна складова).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, вважав доведеним факт виникнення у відповідача кредитної заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а позовна давність не спливла, оскільки 11 серпня 2015 року відповідачем здійснено часткове погашення кредитної заборгованості, що свідчить про переривання позовної давності та початок її перебігу саме з цієї дати.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасуватипостанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідач вказав, що апеляційним судом не враховано висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 571/499/16-ц (провадження № 61-10513св18), від 04 липня 2018 року у справі № 727/2318/16-ц (провадження № 61-3965св18), від 04 липня 2018 року у справі № 234/12837/15-ц (провадження № 61-4541св18).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 . У відзиві позивач зазначає, що касаційна скарга є необгрунтованою та безпідставною, а тому така не підлягає задоволеннню.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Відкриваючи касаційне провадження у справі, Верховний Суд дійшов висновку, що ця справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову в ній становить 57 991,10 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак, враховуючи обставини справи, Верховний Суд вважав за необхідне відкрити касаційне провадження у цій малозначній справі, оскільки вона має виняткове значення для відповідача.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року зупинено виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Суди встановили, що 06 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підписав заяву-анкету про відкриття рахунку та приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також довідку про умови кредитування, якими встановлено умови кредитного договору, зокрема розмір процентів (2,5% на місяць), комісії, неустойки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у визначеному розмірі.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього станом на 28 лютого 2018 року (за розрахунком позивача) утворилася заборгованість в загальному розмірі 57 991,10 грн, яка складається з: 4 289,26 грн - заборгованість за кредитом; 47 234,17 грн - проценти за користуванням кредитом; 3 230,00 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 737,67 грн - штраф (процентна складова).

Строк дії картки № НОМЕР_1 , відкритої 11 червня 2011 року на ім`я відповідача, становив до 02/15, тобто картка діяла до 28 лютого 2015 року.

Згідно з випискою по рахунку (а. с. 74) ОСОБА_1 11 серпня 2015 року в рахунок погашення кредитної заборгованості в терміналі самообслуговування внесено 270,00 грн.

13 вересня 2018 року до суду першої інстанції ОСОБА_1 подано заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Строк дії кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, обмежується строком дії кредитної картки № НОМЕР_1 до 28 лютого 2015 року. У зв`язку із закінченням строку дії картки 28 лютого 2015 року настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі.

Апеляційний суд обґрунтовано вважав, що внесення ОСОБА_1 11 серпня 2015 року, до спливу позовної давності, в рахунок погашення кредитної заборгованості 270,00 грн свідчить про визнання ним боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» та переривання позовної давності у спірних правовідносинах, звернення позивача з позовом до суду 23 квітня 2018 відбулось в межах трирічної позовної давності.

Встановивши наявність у ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 289,26 грн, апеляційний суд дійшов правильного висновку про стягнення її на користь банку.

Висновок апеляційного суду про наявність підстав для стягнення 500,00 грн штрафу у фіксованій частині, 2 737,67 грн штрафу в процентній складовій є помилковим, оскільки позивач звернувся до суду з позовом після спливу річної позовної давності, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно відмовив в позові через сплив позовної давності.

Відповідно до довідки про умови кредитування договором передбачено комісію за моніторинг неактивної картки.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.

Оскільки умова укладеного між сторонами кредитного договору щодо сплати комісії за моніторинг неактивної картки є нікчемною, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом з позичальника у зв`язку з їх необґрунтованістю.

У зв`язку з цим оскаржена постанова апеляційного суду в частині стягнення комісії підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові щодо стягнення комісії.

Щодо стягнення процентів, то апеляційний суд правильно застосував до кожного цього періодичного щомісячного платежу трирічну позовну давність, але не врахував, що банк включив у свій розрахунок проценти, нараховані після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 28 лютого 2015 року, коли закінчився строк дії картки.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, апеляційний суд неправомірно стягнув з відповідача проценти, нараховані після закінчення визначеного договором строку кредитування, тобто за період з 01 березня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

За таких обставин з відповідача належить стягнути заборгованість по процентах, яка утворилася до 28 лютого 2015 року і відповідно до розрахунку становить 435,58 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду частково ухвалена без додержання норм матеріального права.

Оскаржене судове рішення у частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 47 237,17 грн необхідно змінити та стягнути з відповідача на користь банку 435,58 грн за вказаною складовою кредитної заборгованості.

Постанову апеляційного суду в частині стягнення з відповідача на користь банку 500,00 грн штрафу у фіксованій частині, 2 737,67 грн штрафу в процентній складовій належить скасувати, а рішення суду першої інстанції в цій частині - залинити в силі. Постанову апеляційного суду в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по комісії необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в цій частині позову. У частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 289,26 грн постанову апеляційного суду слід залишити без змін.

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року зупинено виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі, то його виконання належить поновити в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 289,26 грн та заборгованості по процентах у розмірі 435,58 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у цій справі позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», що становлять 57 991,10 грн, задоволено судом частково, а саме на 8,15 % (4 724,84 грн), то судові витрати, сплачені сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач за подання касаційної скарги судовий збір не сплачував в силу вимог Закону України «Про судовий збір», тому понесені АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 359,00 грн ((1 762,00 грн + 2 643,00)* 8,15 %) відповідно до частин шостої, тринадцятої статті 141 ЦПК України належить компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 400, 410, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 289,26 грн залишити без змін.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом змінити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по процентах в розмірі 435,58 грн.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з комісії за користування кредитом, штрафу у фіксованій частині, штрафу в процентній складовій скасувати.

Залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2018 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу у фіксованій частині, штрафу в процентній складовій.

В позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з комісії за користування кредитом відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 359,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Поновити виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 289,26 грн та заборгованості по процентах у розмірі 435,58 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук