Справа № 226/215/20

Провадження № 2/226/223/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

за участі секретаря Альберті О.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 15 березня 2000 року за договором купівлі-продажу у ОСОБА_2 вона придбала житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташований на земельній ділянці Димитровської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу будинку було посвідчено Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» та зареєстровано у БТІ м.Димитрова. Виконавши зазначені дії, позивач вважала себе власником будинку. Згодом позивач дізналась, що укладений договір є недійсним, оскільки не був нотаріально посвідченим. На теперішній час посвідчити дану угоду нотаріально немає можливості. У зв`язку з тим, що відсутня можливість посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально, позивач вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності. Оскільки при укладанні договору купівлі-продажу будинку були здійснені всі умови необхідні для укладення договору, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку та визнати за нею право власності на будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 . Заяви (клопотання) учасників справи.

До судового засідання сторони не з`явились, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлена у порядку передбаченому ЦПК України та ст.11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

14.01.2020 року до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи суддею був зроблений запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відповідь на який надійшла до суду 18.02.2020 року.

18.02.2020 року ухвалою судді відкрите спрощене позовне провадження у даній справі, розгляд якої по суті призначено на 09.00 год. 16.03.2020 року.

Через неявку сторін у судове засідання розгляд справи відкладений на 15.30 год. 15.04.2020 року.

В судовому засіданні 15.04.2020 року у зв`язку із неявкою відповідача, що був повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280282 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 15 березня 2000 року Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» посвідчена угода купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташованого на земельній ділянці Димитровської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з якою ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила зазначений будинок, загальною площею 27,6 м2, в тому числі жилою 12,8 м2 (а.с. 3, 5, 6-8).

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , 30 березня 2000 року зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за ОСОБА_1 (а.с. 4).

V. Оцінка суду.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на майно оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна, керуючись вимогами статті 392 Цивільного кодексу України може пред`явити позов про визнання його права власності.

Оскільки спiрнi правовідносини мiж сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли мiж сторонами в потрiбнiй в належному випадку формi досягнута угода з усіх істотних умов.

За змістом статті 224 ЦК УРСР iстотними умовами для укладення договору купівлi-продажу є передача продавцем майна у власнiсть покупця i обов`язок покупця прийняти майно i сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Вказана угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК УРСР 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, продавець була добросовісним власником відчужуваного ним жилого приміщення.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Можливість нотаріально посвідчити угоду на теперішній час у позивача відсутня.

Оскільки існує обставина, яка не залежить від волі позивача та яка перешкоджає нотаріальному посвідченню договору, з огляду на приведені та досліджені докази, суд вважає, що є всі підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання за позивачем права власності на спірний будинок.

На пiдставi ч.2 ст.41 Конституції України, ст.ст.47, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст.328, 392 ЦК України 2004 р., керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 81, 259, 263, 265, 280-284, 288, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , остання відома адреса мешкання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений та зареєстрований Регіональною товарною біржою «Юго-Восток» 15 березня 2000 року за № 488 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок, з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташований на земельній ділянці Димитровської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 27,6 м2, в тому числі жилою 12,8 м2.

Заочне рішення може бути переглянуто Димитровським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення, з урахуванням п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2020 року.

Суддя І.В.Петунін