ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 403/615/19

провадження № 22-ц/4809/684/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя - доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач Акціонерне товариством «Державний ощадний банк України» подав до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в сумі 41395.97 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної лінії (кредиту) шляхом її підписання ОСОБА_1 ініціює та погоджується на одержання (збільшення) кредиту та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також підтверджує укладення між сторонами кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними у цій заяві та умовах користування кредитною лінією (Кредитом). На виконання умов споживчого кредиту від Банку ОСОБА_1 отримав право на користування кредитною грошовою сумою 36750.00 грн. та зобов`язався повернути кредит і проценти, однак свого зобов`язання не виконує.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 борг за кредитним договором в сумі 36275 (тридцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять) грн. 43 коп. та судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Позивач подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, безпідставним та таким, що прийняте за неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у ньому, не відповідають дійсним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування та прийняття нового рішення у відповідності до ст.376 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 26 червня 2019 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено і підписано заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної лінії (Кредиту). Згідно п.3.1 Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної лінії (Кредиту) від 26 червня 2019 року, шляхом підписання цієї Заяви клієнт ініціює та погоджується на одержання (збільшення) кредиту та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також підтверджує укладення між сторонами кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними у цій Заяві та Умовах користування кредитною лінією (Кредитом). На виконання умов споживчого кредиту, від Банку, ОСОБА_1 отримав право на користування кредитною грошовою сумою 36750.00 грн.

Згідно розрахунку банка заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 28 листопада 2019 року становить 41395.97 грн. і складається із наступного: заборгованість за основним боргом - 36275.43 грн., проценти за користування кредитом - 4243.91 грн., комісія - 460.60 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 268.49 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 97.77 грн., три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 37.04 грн., три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 10.61 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 15.00 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2.12 грн.

Провадження у суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду 03.03.2020 року.

На запит суду справа надійшла до Кропивницького апеляційного суду 12 березня 2020 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 березня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 41395 грн. 97 коп., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (з 01.01.2020 становить 210200 грн.), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З позовом про визнання недійсним кредитного договору б/н від 03 лютого 2010 року ОСОБА_1 до суду не звертався.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого банком, вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами. Доказів на спростування вказаного розрахунку, відповідачем не надано.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відмову у задоволені позову в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами, 3% річних та інфляційних втрат, з тих підстав, що між сторонами не укладено кредитний договір в якому б було зазначено процентну ставку та умови щодо відповідальності за порушення зобов`язання.

Такі висновки суду першої інстанції спростовуються матеріалами справи, зокрема заявою на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 26 червня 2019 року, яка в установленому законом порядку недійсною не визнана і з врахуванням якої суд дійшов висновку про отримання відповідачем кредитних коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ " Державний ощадний банк України»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В своєму рішенні суд дійшов правильного висновку, що саме вище перелічені норми цивільного права регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги, що у заяві позичальника від 26 червня 2019 року сторони узгодили процентну ставку за кредитом, яка є фіксованою і складає на момент підписання договору 38 % річних за користування кредитними коштами.

Разом із тим, колегія суддів відмічає, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення обов`язку по сплаті неустойки, зокрема пені, за порушення зобов`язання та будь яких комісій.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та комісію.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 червня 2019 року, посилався на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Паспорт споживчого кредиту, Таблицю сукупної вартості кредиту, Тарифи, як на невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Паспорт споживчого кредиту, Таблицю сукупної вартості кредиту та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 26 червня 2019 року, а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені), комісії та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка договору із сайту позивача без підписів відповідача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови Договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що долучений Банком до матеріалів справи неодноразово (13 разів) змінювалися самим ПАТ «Державний ощадний банк України» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 червня 2019 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (09 грудня 2019 року), а доданий кредитором до позовної заяви Договір не є чинним на час підписання заяви, оскільки його текст не містить змін які були внесені постановою № 300 від 25 квітня 2019 року та постановою № 390 від 07.06.2019 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення процентів, комісії, наданий банком Договір та Паспорт споживчого кредиту, які не підписані сторонами, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем Договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вказане враховано судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої банком пені та комісії.

Вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 пені та комісії відповідно до умов Договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві від 26 червня 2019 року, оскільки витяг з Договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

З наведених підстав, апеляційний суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення загальної вартості кредиту є складовими кредитного договору і що саме ці умови відповідач мав на увазі, підписуючи заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати пені та комісії за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Однак, оскільки, відповідно до тексу заяви позичальника від 26 червня 2019 року, сторони узгодили процентну ставку за кредитом, яка є фіксованою і складає на момент підписання договору 38 % річних за користування кредитними коштами, то колегія суддів вважає, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, судове рішення в частині відмови у стягнення процентів, трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню із постановленням в цій частині нового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача 4243 грн. 91 коп. - проценти за користування кредитом, 37 грн. 04 коп. - три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 10 грн. 61 коп. - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 15 грн. 00 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу та 2 грн. 12 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Колегія суддів дійшла висновку, що право позивача на вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у зв`язку із наявною заборгованістю відповідача у поверненні кредиту та процентів.

Такий висновок ґрунтується на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів, 3 % річних та інфляційних витрат, стягнення яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів, в цій частині, рішення суду першої інстанції скасовує та постановляє, в цій частині, нове рішення про задоволення цих вимог.

Керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2020 року в частині відмови у стягненні процентів, 3 % річних та інфляційних витрат скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 в частині заявлених вимог про стягнення процентів за користування кредитом, 3 % річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 4243 грн. 91 коп. - проценти за користування кредитом, 37 грн. 04 коп. - три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 10 грн. 61 коп. - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 15 грн. 00 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу та 2 грн. 12 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 2881 грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 квітня 2020 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М. Дьомич

С.М. Єгорова