Справа № 496/4104/19
Провадження № 2/496/649/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря - Величко Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , до

відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ,

вимоги позивача: про поділ спільного набутого майна

учасники справи - повідомлені належним чином про час, дату та місце слухання справи, в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1. 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 1983 року. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було придбано (збудовано) спільне майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності від 29 листопада 2012 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області. Державну реєстрацію права власності було здійснено КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості». Позивач являється співвласником спірного домоволодіння на рівні з чоловіком, однак він вважає, що оскільки являється титульним власником майна, то йому належить все майно в цілому. У зв`язку з наявністю між сторонами спору про поділ майна позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

2. Відповідач до суду відзив на позов не надав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву завірену секретарем виконавчого комітету Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області Білоус І.В., зареєстровану в реєстрі за №05 від 21.04.2020 року, та згідно якої просила розглянути справу у її відсутність та на позовних вимогах наполягала. (а.с. 25)

4. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, але від представника надійшла до суду заява в якій просила розглянути справу за відсутності сторони відповідача та не заперечувала щодо задоволення позову. (а.с. 20)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019 року, цивільну справу № 496/4104/19, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 23 жовтня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.

7. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

8. Судом ухвалено рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав.

9. Так, за змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

10. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

11. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

12. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в шлюбі, який зареєстровано 30 липня 1983 року, Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 . (а.с. 6)

13. Під час перебування сторін у шлюбі ними було набуто (збудовано) спільне майно - житловий будинок, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2012 року, власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_2 (а.с.7).

15. Державну реєстрацію права власності було здійснено КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», згідно витягу про державну реєстрацію прав № 36630769 від 10.12.2012 року (а.с.8).

16. Також виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого вбачається, що вказаний житловий будинок складається з: А- житлового будинку, Б - бані, 1-2 -огорожі (а.с.9-12).

V. Оцінка Суду.

17. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

18. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

19. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

20. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

21. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

22. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

23. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

24. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

25. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

26. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

27. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

28. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

29. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу, то такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу 1/2 частку житлового будинку, а право власності на іншу 1/2 частку - залишити за відповідачем.

Керуючись, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 265, 351 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 278,7 кв.м. та житловою площею 64,5 кв.м., разом із надвірними спорудами: банею та огорожею, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3.Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

4.Повний текст рішення складено 22 квітня 2020 року.

Суддя О.П. Галич