ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м.Суми

Справа №592/19596/19

Номер провадження 22-ц/816/1093/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Косолап М.М., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 10 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26 листопада 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 26 листопада 2019 року становить 59 028 грн 31 коп. та складається: із заборгованості за кредитом - 455 грн 56 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 52 486 грн 39 коп., заборгованості за комісією - 0 грн 00 коп., заборгованості за пенею - 2 799 грн 30 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 787 грн 06 коп. (процентна складова) та судові витрати.

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 05 березня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на підставі підписаної відповідачем заяви, що разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві. Згідно укладеного договору банком відкрито відповідачу банківський рахунок зі встановленням дебетово-кредитної схеми, з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн.

Зазначає, що банком надані належні та допустимі докази по справі. Крім іншого, наданий також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

Також, на думку позивача, договір про надання банківських послуг від 26 листопада 2013 року відноситься до дрібних побутових правочинів, які відповідач мав право вчиняти.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування свого позову про стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» посилається на укладення між банком і відповідачем кредитного договору № б/н від 26 листопада 2013 року.

На підтвердження цієї обставини позивачем надано суду анкету-заяву 26 листопада 2013 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, в якій зазначено особисту інформацію відповідача.

В анкеті-заяві також зазначається, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами «Приватбанку», позичальник просить оформити на своє ім`я послугу накопичення « Скарбничка » та прописом дописано «50 грн».

В анкеті-заяві передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна/Gold», однак відповідна графа не заповнена. Також відсутня відмітка про те, що він отримав пам`ятку клієнта, що містить в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування, та ознайомився з її змістом під підпис.

Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення - 26.11.2013 року та особистий підпис клієнта та посадової особи банку (а. с. 10).

На підтвердження своїх позовних вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачем не підписані (а. с. 13-37).

В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку за період з 12.03.2014 року по 26.11.2019 року зазначено, що станом на 26 листопада 2019 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 59 028 грн 31 коп. та складається: із заборгованості за кредитом - 455 грн 56 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 52 486 грн 39 коп., заборгованості за комісією - 0 грн 00 коп., заборгованості за пенею - 2 799 грн 30 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 787 грн 06 коп. (процентна складова) (а. с. 10-11).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 26.11.2013 року отримав картки №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , остання з них має термін дії до 03.2021 (а. с. 96).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір, укладений 26 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем є нікчемним, так як на момент укладення договору відповідач був неповнолітньою особою, а позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження отримання банком згоди від батьків або піклувальників ОСОБА_1 на вчинення правочину, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за цим договором.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, так як суд дійшов його неповно встановивши обставини справи з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників (частина друга статті 32 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що між банком та позичальником укладений договір, який не суперечить чинному законодавству України.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України (а. с. 38).

Тобто, на момент заповнення анкети-заяви ОСОБА_1 мав неповну цивільну дієздатність (17 років).

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним.

Разом з тим, договір про надання банківських послуг, на підтвердження факту укладення якого банк надає анкету-заяву від 26 листопада 2013 року ОСОБА_1 чи його батьками (заінтересовані особи) в порядку статті 222 ЦК України не оспорений та недійсним не визнаний.

Місцевий суд зазначені обставини та норми матеріального права не врахував у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про визнання вказаного договору № б/н від 26 листопада 2013 року нікчемним та відмови в задоволенні позову з цих підстав.

В той же час позов АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1 та 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свої вимоги АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що кредитний договір укладено з відповідачем на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписаної ОСОБА_1 26 листопада 2013 року. Проте, в даній анкеті-заяві від 26 листопада 2013 року, як вже зазначалося, міститься відмітка про оформлення відповідачем послуги «Скарбничка» на суму «50 грн» та відсутні відмітки про отримання будь-якої кредитної картки. Тобто вказана анкета-заява не є підтвердженням укладення саме 26 листопада 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитного договору за яким останньому надавались кредитні кошти. Згідно змісту анкети-заяви 26 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг з надання послуги накопичення « Скарбничка ».

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_2 було проведено 12.03.2014 року, а не 26.11.2013 року, тобто саме 12.03.2014 року відповідач отримав кредитну картку за № НОМЕР_2 , якою, як вбачається з виписки по рахунку, він почав користуватися 12.03.2014 року (а. с. 102-107).

Так само і з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що в ньому здійснені обрахунки заборгованості по кредиту, процентам, пені та штрафів саме за період, починаючи з 12.03.2014 року, тобто з дати отримання кредитної картки № НОМЕР_2 . В той час як в анкеті-заяві від 26 листопада 2013 року відмітка про отримання кредитної картки та умови кредитування взагалі відсутні.

Згідно ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довів укладення з відповідачем кредитного договору 26 листопада 2013 року, відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» із зазначенням, що позов не підлягає задоволенню з підстав, викладених в даній постанові.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2020 року в даній справі змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина