Справа № 638/8839/17
Провадження № 2/638/2031/20
РІШЕННЯ

іменем України

21.04.2020 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Дзюба Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 березня 2017 року з вини відповідача, належному їй на праві власності автомобілю марки «Санг янг» реєстраційний номер НОМЕР_1 завдано механічних пошкоджень, чим відповідно завдано матеріальні збитки. Позивач просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його користь 8783 гривень 10 копійок, 9000 гривень упущеної вигоди, 3000 гривень моральної шкоду.

Позивач з`явився у судове засідання, просив задовольнити позов у повному обсязі, повідомив, що, експертні дослідження про вартість ремонту не проводились, суму, яка ним пред`явлена, як позовні вимоги він взяв із роздруківок рахунку- фактури від 17 травня 2017 року, проте не ремонтував за вказаним рахунком.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду надано відзив на позов та додатково письмові пояснення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив наступні фактичні обставини, докази, що їх підтверджують, та відповідні ним спірні правовідносини.

17 березня 2017 року о 17 годині 15 хвилин у місті Харкові по вул. Клочківській 98а Зліщев керував автомобілем « Лексус» реєстраційний номер НОМЕР_2 ,не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Санг янг» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , автомобілі отримали механічні пошкодження.

При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

В діях відповідача встановлено порушення вимог п.13.1 ПДР України, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.04.2017 у справі №638/4720/17 відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі обставини або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вчинення відповідачем адміністративного проступку не спростовується, та за наявності постанови Дзержинського районного суду м. Харкова, яка набрала законної сили, не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, надаючи оцінку аргументам учасників справи та правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками визнаються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Неправомірність дій відповідача, якими завдано шкоду майну позивача, встановлено в межах адміністративного судочинства по справі, та відповідачем не заперечується.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відносити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, що виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок ДТП, позивач не підтверджує жодним звітом чи експертним дослідженням.

Тому суд за вказаних обставин не може дійти до висновку про стягнення матеріальної шкоди вказаної у позові, так як вказана сума не підтверджена у належний спосіб, а інформація у рахунку фактурі від 17 травня 2017 року носить інформативний характер. У судовому засіданні позивач повідомив, що не ремонтував автомобіль за вказаним рахунком.

При цьому, позивачем не долучено до матеріалів справи підтверджень того, що ремонт був проведений сертифікованим СТО, організацією платником вказаного податку.

Висновок оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу відповідно до рахунку- фактури не є підставою для виникнення податкових зобов`язань за відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Тому відповідно до вказаної норми п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, ПДВ у даному випадку не повинний нараховуватися.

Суд вважає недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами вимоги щодо стягнення моральної шкоди і шкоди щодо не отримання упущеноїт вигоди.

Таким чином, на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом вирішено позовні вимоги залишити без задоволення.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, та ст. ст. 12, 13, 76-77, 81-82, 141, 263-264 ЦПК України, -

вирішив:

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та моральної шкоди залишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст документу виготовлений 30 квітня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_4 .

Суддя: Штих Т.В.