Справа №339/20/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , власником якого він є з 26 жовтня 2017 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у його будинку зареєстровані зять та внуки, які є відповідачами. Після одруження дочки у 1986 році з відповідачем ОСОБА_2 вони нетривалий час проживали у його будинку, а відповідно, внуки були також зареєстровані по місцю проживання батьків. Однак відповідачі протягом 25 років не проживають у його будинку, живуть у своєму збудованому будинку. Дочка ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповідачами він не веде спільного господарства, в будинку немає їх особистих речей, ці особи втратили зв`язок з ним та членами його сім`ї.

Реєстрація відповідачів у його будинку порушує його права та інтереси щодо розпорядження будинком та впливає на отримання субсидії по комунальних послугах.

Враховуючи, що шлюб з його дочкою припинився у 2015 році внаслідок смерті, вказані особи не проживають у будинку більше 25 років, не пов`язані спільним побутом, а тому вони втратили право на користування житловим приміщенням.

20 січня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

04 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності його представника і свідків, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного рішення (а.с.81).

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце цього засідання були повідомлені у встановленому законом порядку та не подали відзив на позов.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

А тому, враховуючи письмову згоду позивача (а.с.81) суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

А також згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивачу належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за вказаною адресою площею 0.144 га (а.с.11).

Встановлено, що відповідачі зареєстровані в даному будинку і не проживають в ньому більше 25 років (а.с.7-8).

Дана обставина підтверджується актами обстеження побутових умов, в яких зафіксований факт відсутності відповідачів по місцю реєстрації без поважних причин 25 років (а.с.9-10).

Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, вказував на те, що відповідачі, які не є членами його сім`ї, не проживають у вказаному будинку, чим порушують його право власності та чинять перешкоди у його реалізації. Договір між ними щодо порядку користування спірним будинком не укладався.

Ст.383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Ч.2. ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім`ю як спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 64, ст. 156 Жилового кодексу України, до членів сім`ї власника квартири належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, підставами виникнення у члена сім`ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов`язки.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Встановлено, що відповідачі проживали у спірному житловому приміщенні в якості членів сім`ї попереднього власника та набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як встановив суд в даному спорі, право власності позивача на спірне будинковолодіння виникло з 26 жовтня 2017 року і зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідачі є членами колишнього власника вказаного будинку і мали право користування житловим приміщенням право проживання в ньому лише на час, коли був попередній власник.

Позивач, як титульний власник житла, не давав згоди на державну реєстрацію відповідачів та їх проживання в належному йому на праві власності будинку, а відтак, суд приходить до висновку, що відповідачі користуються житловою площею в будинку без відповідної правової підстави.

Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідачі зареєстровані на проживання в будинку, не проживають в ньому більше року, проживаючи за іншою адресою, чим чинять перешкоди позивачу, як власнику, для реалізації його прав щодо користування та розпорядження домоволодінням.

Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положення ч. 1 ст. 405 ЦК України гарантують права на користування приміщенням тільки членам родини власника.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у певний спосіб.

На підставі викладеного, ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405, 406 ЦК , керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 , виданий Болехівським МВ УМВС в Івано-Франківській області 27 березня 1997 року, місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 - місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 - місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 - місце проживання АДРЕСА_2 . Берегова АДРЕСА_1 с. Підбережжя Болехівської міської ради Івано-Франківської області.

Дата виготовлення повного тексту рішення 24 квітня 2020 року.

Суддя О.С. Головенко