ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1485/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2012 року по справі за поданням начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ГТУЮ в Запорізькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2012 року подання начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено громадянину-боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх обов`язків по виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2012 р., а також наказу господарського суду Запорізької області про примусове виконання рішення № 13/5009/5650/11-28/5009/5650/11.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що начальник Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження громадянина -боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх обов`язків, вказавши в поданні, що на виконанні в Ленінському відділі ДВС ЗМУЮ знаходиться наказ про примусове виконання рішення № 13/5009/5650/11-28/5009/5650/11, виданий 06.02.2012 р. господарським судом Запорізької області про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» суми боргу у розмірі 135962 грн. 44 коп. Також на виконанні в Ленінському відділі ДВС ЗМУЮ знаходиться виконавчий лист №2/808/122/2012, виданий 11.04.2012 р. Жовтневим районним судом М.Запоріжжя, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2012 р. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 653541 грн. 15 коп., солідарно. Борг не сплачується.

При вирішенні питання суд першї інстанції виходив з того, що 15.02.2012 р. та 08.06.2012 р. державним виконавцем Хорошун Г.В. та головним державним виконавцем Білокур Л.А. винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Боржником рішення суду не виконується, борг не сплачується.

Зазначена обставина була єдиною причиною для вжиття заходів обмеження стосовно боржника.

Натомість судом не було враховано наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Аналогічні положення містили і норми ЦПК чинного на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Суд першої інстанції не мотивував та не обґрунтував свої висновки в частині ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Які дії свідчать про ухилення боржника від виконання своїх обов`язків ані з подання ДВС, ані з оскаржуваної ухвали не вбачається.

Жодних відомостей про те, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від сплати боргів за виконавчими документами не надано.

Отже, на час розгляду справи державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України та його тимчасового затримання.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.

Разом з тим, судова колегія враховує, що за поясненнями апелянта наразі виконавче провадження триває, незважаючи на тривалість виконання, боржник має суттєву заборгованість, питання про доцільність обмеження його у праві виїзду має бути вирішене з урахуванням матеріалів виконавчого провадження та відомостей щодо існування або відсутності факту ухилення боржника від виконання на теперішній час а відтак думка державного виконавця та надання ним матеріалів та висновків щодо причин невиконання має суттєве значення.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2012 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2020 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков