ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №592/8298/19

Номер провадження 22-ц/816/821/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Думал Ольги Сергіївни

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області

про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області, свої вимоги мотивував тим, що йому протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягала у ненаданні відповіді на його звернення від 16 листопада 2017 року та залишенні без розгляду його заяви про призначення захисника, завдана моральна шкода, що полягає у нервовому потрясінні та тривалій нервовій напрузі. Ці обставини порушили нормальній хід його життя, призвели до відчаю та посилили душевні страждання, що не сприяло покращенню психічного стану позивача.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив стягнути з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

РішеннямКовпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не дослідив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема щодо переадресування Координаційним центром з надання правової допомоги на місцевий рівень - до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області заяви позивача про призначення адвоката з помилкою у даті та номері звернення.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а тому апеляційна скарга представника позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду в діях Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги не було встановлено порушень, а також вини відповідача у моральних стражданнях ОСОБА_1 .

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 , який є засудженим і відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернувся до Координаційного центру з надання правової допомоги зі зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги. Його звернення зареєстроване за №П-970 (а.с. 5, 120).

24 листопада 2017 року Координаційний центр з надання правової допомоги надіслав позивачу відповідь за вихідним №П-970/29, роз`яснивши, що питання залучення адвоката для надання правової допомоги не належить до його компетенції (а.с. 5-6).

Відповідь, крім іншого, містить інформацію наступного змісту: «Ваше звернення від 23 жовтня 2017 року за №Т-7462 направлено за належністю до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області.» (а.с. 6).

Докази направлення Координаційним центром з надання правової допомоги зазначеного звернення ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області у матеріалах справи відсутні.

У період з жовтня 2017 року по грудень 2017 року включно звернення засудженого ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області не надходило (а.с. 57а-64).

Загальні правила відшкодування моральної шкоди закріплені у статті 1167 ЦК України.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи спростовуються твердження ОСОБА_1 про отримання Регіональним центром його звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 16 листопада 2019 року.

Докази порушення відповідачем прав та законних інтересів ОСОБА_1 , гарантованих частиною 1 статті 59 Конституції України, частиною 1 статті 7, частиною 1 статті 15, статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» та пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правовому допомогу» позивач до суду також не надав.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, судом першої інстанції не було встановлено протиправності дій або бездіяльності Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області, які б призвели до порушення прав позивача.

Позивач також не довів факту завдання йому моральної шкоди, розміру заявленого відшкодування не обґрунтував.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи.

Твердження позивача про те, що його звернення було направлено Координаційним центром до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області за помилковою датою та вихідним номером замість «від 16.11.2017 №П-970» вказано «від 23.10.2017 р. №Т-7462», висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують з огляду на наступні обставини.

Для дослідження судом першої інстанції відповідач надав витяг з журналу реєстрації звернень засуджених за період з жовтня 2017 року по грудень 2017 року. Вбачається, що у зазначений період жодні звернення ОСОБА_1 до Регіонального центру не надходили, у тому числі за №П-970 від 16.11.2017 та за №Т-7462 від 23.10.2017 р. (а.с. 57а-64).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично зводяться до їх переоцінки, зокрема, у тому контексті, який на думку позивача свідчить про протиправність бездіяльності відповідача та завдання йому моральної шкоди, тобто стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Думал Ольги Сергіївнизалишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - О.І. Собина

Судді: Т.А.Левченко

І.В. Орлов