Провадження №22-ц/812/741/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи, які повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №476/763/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Єланецький районний суд Миколаївської області під головуванням судді Чернякової Наталії Володимирівни у приміщенні цього суду 21 січня 2020 року, повний текст якого складений 31 січня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Єланецької селищної ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про зобов`язання виділити земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай),

в с т а н о в и л а :

У серпні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Єланецької селищної ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про зобов`язання виділити земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай).

Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 2019 р. позивачка є спадкоємицею майна свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, в свою чергу, був спадкоємцем своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чоловік позивачки прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Спадщина складається з Ѕ частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП) «40 років Жовтня» смт Єланець Єланецького району Миколаївської області в розмірі 9,17 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії MK №0117388 , виданого ОСОБА_3 26 червня 1997 р. Єланецькою райдержадміністрацією Миколаївської області на підставі рішення від 30 травня 1997 р. №281-р та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №9 від 02 липня 1997 р.

29 травня 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до Єланецької селищної ради із заявою щодо виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня» в межах території Єланецької селищної ради Єланецького району Миколаївської області, однак їй було надано довідку від 11 червня 2019 р. про відсутність земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня». 20 червня 2019 р. вона звернулася до Єланецької селищної ради із заявою щодо виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель з колективної власності КСП «Дружба» в межах території Єланецької селищної ради. 24 червня 2019 р. Єланецькою селищною радою позивачу було надано відповідь про те, що землі колективної власності КСП «Дружба» дійсно є в наявності, але законодавства, яке б дозволяло виділити земельну ділянку згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданого члену КСП «40 років Жовтня», і отримати пай із земель КСП «Дружба» немає. 18 липня 2019 р. вона повторно звернулася до Єланецької селищної ради з проханням виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку із земель колективної власності або земель резерву (запасу) в межах Єланецької селищної ради. Однак, 23 липня 2019 р. Єланецькою селищною радою було надано відповідь про те, що відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» на даний час немає в розпорядженні вільних земель колективної власності, в зв`язку з чим, відповідно, немає можливості виділити земельну частку (пай).

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила зобов`язати відповідача виділити їй в натурі (на місцевості) земельну ділянку в розмірі Ѕ частки права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії МК №0117388 , виданого ОСОБА_3 на підставі рішення 26 червня 1997 р. Єланецькою районною державною адміністрацією Миколаївської області за рахунок земель колективної власності КСП «Дружба», що знаходяться на території Єланецької селищної ради.

В судові засідання позивачка не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, повідомила, що на території селищної ради відсутні вільні землі колективної власності колишнього КСП «40 років Жовтня», землі резерву та запасу, з яких можливе виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Також зауважила, що виділити позивачці земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Дружба» не мають можливості, оскільки, діюче законодавство не передбачає можливості виділення земельної частки (паю) із земель колективної власності іншого колективного сільськогосподарського підприємства.

Представник третьої особи особа без самостійних вимог щодо предмета спору в судові засідання не з`явився, до суду направив пояснення по суті справи, в яких повідомив, що відповідно до Закону України «Про порядок видалення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» землі колишніх колективних сільськогосподарських підприємств є власністю територіальної громади, на території якої вони розташовані, а тому Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не володіє інформацією про наявність вільних земель колективної власності.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Єланецької селищної ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про зобов`язання виділити земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності КСП «Дружба».

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка як спадкоємиця Ѕ частки права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня» (с.м.т. Єланець Єланецького району Миколаївської області) у розмір 9,17 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості) має право на виділення їй земельної ділянки в натурі (на місцевості) саме із земель колективної власності колишнього КСП «40 років Жовтня». Виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності іншого сільськогосподарського підприємства, членами якого вони не були, діючим законодавством не передбачено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також позивачка просила розглянути справу за її відсутності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для виділення позивачці в натурі земельної ділянки, яка має реалізувати таке право із земель колективної власності колишнього КСП «40 років Жовтня», із земель колективної власності іншого сільськогосподарського підприємства, членами якого вони не були, суперечить вимогам матеріального права. Зокрема, відповідно до змісту пункту 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, статті 122 ЗК України, статей 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» усі землі колективних сільськогосподарських підприємств, які станом на цей час припинені (в тому числі КСП «40 років Жовтня» та КСП «Дружба»), вважаються власністю територіальної громади території, на якій вони розташовані. У даній справі - відповідача. Тому останній неправомірно відмовив позивачі у виділенні в натурі їй земельної частки (паю).

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області просить апеляційну скаргу задовольнити, погоджуючись з аргументами, викладеними у скарзі, зокрема, про те, що відповідно до змін до законодавства з 01 січня 2019 року усі землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (в тому числі КСП «40 років Жовтня» та КСП «Дружба») вважаються власністю територіальної громади, на території яких вони розташовані, а тому відповідач по справі є розпорядником усіх цих земель.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяви позивача та відповідача про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 26 червня 1997 року ОСОБА_3 на підставі рішення Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області від 30 травня 1997 року №281-р видано сертифікат серії МК № 0117388 на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня» (с.м.т. Єланець Єланецького району Миколаївської області) розміром 9,17 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (а. с. 9, 19).

Спадщину у вигляді Ѕ частки права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня» (с.м.т. Єланець Єланецького району Миколаївської області) у розмірі 9,17 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавиці згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0117388 від 26 червня 1997 року, успадкував її син - чоловік позивачки ОСОБА_2 (а. с. 9, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а. с. 9).

22 травня 2019 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_4 після смерті чоловіка ОСОБА_2 на Ѕ частки права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня» (с.м.т. Єланець Єланецького району Миколаївської області) у розмірі 9,17 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості), що належала згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0117388 , виданого 26 червня 1997 року Єланецькою райдержадміністрацією Миколаївської області, матері її чоловіка ОСОБА_3 (а. с. 9-10).

З метою виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колишнього КСП «40 років Жовтня» 29 травня 2019 року позивачка звернулася до Єланецької селищної ради Миколаївської області (а. с. 12), проте 11 червня 2019 року їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 13).

20 червня 2019 року позивачка звернулася до Єланецької селищної ради Миколаївської області для виділення їй земельної ділянки в натурі (на місцевості) із вільних земель колективної власності КСП «Дружба» (с.м.т. Єланець Єланецького району Миколаївської області) (а. с. 14).

У відповідь на звернення позивачки 24 червня 2019 року Єланецька селищна рада Миколаївської області повідомила, що на території селищної ради є в наявності вільні землі колективної власності колишнього КСП «Дружба», разом з тим законодавство, яке б дозволяло виділити позивачці земельну ділянку як власниці земельної частки (паю) із земель іншого колективного сільськогосподарського підприємства, відсутнє (а. с. 15).

18 липня 2019 року позивачка знову звернулася до Єланецької селищної ради Миколаївської області із заявою про виділення їй земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності або земель резерву (запасу) в межах території Єланецької селищної ради Миколаївської області (а. с. 16).

23 липня 2019 року позивачці було відмовлено у виділенні земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності у зв`язку з відсутністю вільних земель (а. с. 17).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вирішити питання виділення позивачці земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 2019 року у позасудовому порядку відповідач відмовляється, а тому вона вважає, що захист її порушеного права можливий шляхом покладання на Єланецьку селищну раду Миколаївської області обов`язку виділити їй в натурі (на місцевості) земельну ділянку із наявних вільних земель колективної власності КСП «Дружба» (с.м.т. Єланець Миколаївської області).

Таким чином, позивачка звернулася до суду на захист свого, як вона вважає, порушеного відповідачем права на виділ їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки як власникові частини земельної частки (паю).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності визначаються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV (далі - Закон від 05 червня 2003 року № 899-IV), ЗК України, Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до частин 1 та 2 Закону від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

В силу пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

За змістом частини 1 статті 1 Закону від 05 червня 2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, виданим спадкодавцю, колишньому члену колективного сільськогосподарського підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю відповідного колективного сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 17 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З огляду на наведені норми закону та встановлені обставини справи до ОСОБА_1 в порядку спадкування перейшло право на Ѕ частку у праві на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня» (с.м.т. Єланець Єланецького району Миколаївської області) у розмірі 9,17 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості), що належала згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0117388 , виданого 26 червня 1997 року Єланецькою райдержадміністрацією Миколаївської області, матері її чоловіка ОСОБА_3 , яка була членом цього колективного сільськогосподарського підприємства.

В силу частини 1 статті Закону від 05 червня 2003 року № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Згідно статті 5 Закону від 05 червня 2003 року № 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Пунктом 21 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», яким є 01 січня 2019 року, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Таким чином, з 01 січня 2019 року землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Тобто невиділені у приватну власність станом на 01 січня 2019 року землі колишнього КСП «40 років Жовтня» є комунальною власністю Єланецької селищної ради Миколаївської області, яка наділена повноваженнями щодо виділення належної позивачці земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на підставі заяви останньої.

Як встановив суд першої інстанції, виходячи зі змісту наданих позивачці відповідей Єланецької селищної ради Миколаївської області та відповіді відділу у Єланецькому районі Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (а.с. 47), і такі обставини не оспорюються позивачкою, на території Єланецької селищної ради Миколаївської області на час звернення останньою із заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) відсутні землі невитребуваних, нерозподілених земельних часток (паїв) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня», які підлягають поділу на земельні частки (паї). Також на території селищної ради відсутні вільні землі резервного фонду. На території Єланецької селищної ради наявні землі запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення (пасовища), які на даний час обтяжені договірними зобов`язаннями (договір оренди землі).

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Проаналізувавши вищевказані положення законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена саме відповідного колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі і пенсіонерів, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто позивачка як спадкоємиця Ѕ частки права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «40 років Жовтня» (с.м.т. Єланець Єланецького району Миколаївської області) у розмірі 9,17 умовних кадастрових гектарів без визначення меж частки в натурі (на місцевості) має право на виділення їй земельної ділянки в натурі (на місцевості) саме із земель колективної власності колишнього КСП «40 років Жовтня». У разі відсутності можливості виділити в натурі належну позивачці частку (пай) в натурі за рахунок земель, які передавались у колективну власність КСП «40 років Жовтня», вона має право на виділення такої частки в натурі із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) із земель колективної власності іншого сільськогосподарського підприємства, членами якого вони не були, діючим законодавством не передбачено.

За такого суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про виділення ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) Ѕ частки права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серії МК №0117388 , виданого ОСОБА_3 на підставі рішення 26 червня 1997 р. Єланецькою районною державною адміністрацією Миколаївської області, за рахунок земель колективної власності КСП «Дружба», що знаходяться на території Єланецької селищної ради.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та обставинах справи, які правильно встановлені на підставі повно та всебічно досліджених судом доказах.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що наявні підстави для виділення позивачці в натурі земельної ділянки із земель колективної власності іншого сільськогосподарського підприємства, членом якого не була особа, на ім`я якої виданий сертифікат на земельну частку (пай), оскільки таке суперечить вимогам матеріального права, яким наданий аналіз у цій постанові і які визначають особливості визначення в натурі частки у праві колективної власності на землю колективних сільськогосподарських підприємств, а також загальним положенням про спільну часткову власність (статті 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України). При цьому зміни, які відбулися у законодавстві, зокрема, передбачені пунктом 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, статтею 122 ЗК України, статтями 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до яких усі землі колективних сільськогосподарських підприємств, які станом на цей час припинені, вважаються власністю територіальної громади території, на якій вони розташовані, не скасовують загальний принцип, відповідно до якого особа, яка має право на земельну частку (пай), може претендувати на її виділ в натурі саме із земель колективного сільськогосподарського підприємства, члену якого цей сертифікат видавався, а за відсутності такої можливості - із земель запасу.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відмова суду у задоволенні позову ОСОБА_1 до Єланецької селищної ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про зобов`язання виділити земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності КСП «Дружба» не позбавляє позивачку права, у передбаченому законом порядку, звернутись до суду із позовом про виділення їй земельної частки (паю) в натурі із земель запасу.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, його в силу положень статті 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові ОСОБА_1 відмовлено і таке рішення суду першої інстанції залишено без змін, судові витрати у справі покладаються на позивачку.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені статтею 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________

Повний текст постанови складений 28 квітня 2020 року