УХВАЛА

27 квітня 2020 року

м. Київ

справа №286/3640/19

провадження №61-6186ск20

Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 4944,85 грн та судові витрати.

30 березня 2020 року АТ «КБ «Приват Банк» засобами поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині незадоволених судових вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у даній справі позивачем заявлена ціна позову у розмірі 12 320,87 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

АТ КБ «Приват Банк» в касаційній скарзі зазначає, що суди надали неправильну оцінку доказам у справі, зокрема, не взяли до уваги, що відсоткову ставку сторони кредитного договору погодили в довідці про умови кредитування, яку судами взагалі не було досліджено, а тому дійшли помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом. Крім того, зазначає, що ця малозначна справа підлягає перегляду в касаційному порядку, оскільки судові рішення суперечать постановам Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 04 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі №375/250/18, від 11 вересня 2019 року у справі 642/5533/15-ц, 18 грудня 2019 року у справі №205/2852/18, від 26 лютого 2020 року у справі №355/1091/17 з приводу того, що суди надали неправильну оцінку тому, що умови договору в частині визначення відсоткової ставки за кредитом були погоджені сторонами, а відповідач цього не спростував.

З приводу вищенаведеного суд касаційної інстанції зауважує, що з приводу подібних правовідносин Велика Палата Верховного Суду (далі - ВП ВС) виклала свій правовий висновок у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. В свою чергу суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, керувалися цим правовим висновком, який є обов`язковим для судів всіх інстанцій без виключення. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на висновок ВП ВС, надав аналіз тому, що розмір відсоткової ставки був зазначений в анкеті-заявці, підписаній позичальником, проте, база нарахування, спосіб та строки нарахування якої визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а отже не є частиною кредитного договору. Крім того, розмір відсотків, зазначених в анкеті-заявці, не відповідає їх розміру, зазначеному в наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором від 17 травня 2009 року, яка в подальшому була також значно збільшена.

Таким чином, доводи скаржника зводяться до формальної незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що не є безумовною підставою для касаційного перегляду судових рішень, та до переоцінки доказів, що в контексті статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є справою малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки АТ «КБ «Приват Банк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик