Провадження № 2/234/297/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року Краматорський міський суд Донецької області у складі:

судді Марченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Коваленко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Краматорську у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

09.08.2019 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29.08.2019 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду.

Копія вищезазначеної ухвали було надіслано учасникам справи, відповідачу разом з пакетом документів.

Відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Згідно позову, відповідно до укладеного договору №б/н від 30.07.2010 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.п.2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт надав право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця за Графіком погашення кредиту та процентів. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договором про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Однак, відповідач будучі ознайомлений про правила користування кредитом та відповідальності, яка наступає за порушення умов договору, належним чином їх не виконував, допустив порушення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з чим станом на 15.07.2019 року виникла заборгованість в розмірі 555917,52 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредита: 13552,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 537915,69 грн., заборгованість за пенею та комісією 4449, 77 грн. Однак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що становить 125070,82 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 13552,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.07.2010 року по 01.10.2017 року 111518,76 грн. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що порушує права АТ КБ «Приватбанк». Позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача ОСОБА_1 , а також понесені судові витрати.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, просив слухати справи у їхню відсутність, надіслав до суду відповідь на відзив, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні договору сторонами були обговорені всі істотні умови, однак відповідач дані умови порушив, не виконав зобов`язання своєчасно. Зазначає, що позивач звернувся в суд до спливу позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи в його відсутність та відзив в якому зазначив, що не визнає позовні вимоги. Зазначає, зо відповідно до договору № б/н від 30.07.2010 року дійсно отримав кредитні кошти в сумі 15000,00 грн. Дана заборгованість була погашена ним в повному обсязі та у встановлений договором строк. Зазначає, що останній платіж він здійснив 28.10.2014 року, квитанцію зберігав три роки, та коли вони сплинули він їх знищив. Однак з розрахунку суми заборгованості вбачається, що 05.09.2017 року відповідач здійснив платіж в сумі 1100,00 грн., але ця сума списалася автоматично для погашення заборгованості, в той самий день сума повернулася на картку, що підтверджується довідкою банку від 20.09.2019 року. Просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки зазначає, що банк звернувся до суду 09.08.2019 року, а останній платіж відповідачем був здійснений 28.10.2014 року.

Суд, вивчивши позов, заяву та надані докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на мовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться."

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси, яких порушені, до реалізації права на їх позовних захист протягом установленого строку.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок.

За змістом ч.1 ст. 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема, надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що 30.07.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15000, 00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач будучі ознайомлений про правила користування кредитом та відповідальності, яка наступає за порушення умов договору, належним чином їх не виконував, допустив порушення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з чим станом на 15.07.2019 року виникла заборгованість в розмірі 555917,52 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредита: 13552,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 537915,69 грн., заборгованість за пенею та комісією 4449, 77 грн. Однак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що становить 125070,82 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 13552,06 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 30.07.2010 року по 01.10.2017 року 111518,76 грн.

Відповідно до розрахунку доданого позивачем до позову, вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений 28.10.2014 року. Платіж у сумі 1100,00 грн., який був здійснений 05.09.2017 року відбувався автоматично, для списання заборгованості для погашення кредиту. Відповідно до довідки АТ КБ «Приват банк» від 20.09.2019 року наданої відповідачем до суду, з якої вбачається, що зазначені кошти були списані автоматично та повернулися на картковий рахунок відповідача в той самий день.

Самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для перебігу позовної давності. В суд позивач звернувся 09.08.2019 року , а останній добровільний платіж відповідачем був здійснений 28.10.2014 року.

Таким чином, суд вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 18, 141, 274, 351-354 ЦПК України, ст.ст. 207, 509, 510, 526, 530, 554, 610, 626-629, 631, 638, 253-267 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоіоленні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Краматорського міського суду Л. М. Марченко