ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2669/19 Номер провадження 22-ц/814/1061/20Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

З участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,

Позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

Відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про внесення змін до договору міни, стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2020 року, ухвалене у період часу з 15:48:13 год до 16:01:12 год. під головуванням судді Васильєвої Л.М.,-

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому, змінивши позовні вимоги відповідно заяви від 10 червня 2019 року, порушувала вимоги про внесення змін до договору міни від 01 грудня 2017 року, що був укладений між нею та ОСОБА_3 , а саме: в пункти 4 та 5 наступного змісту:

« 4 .Вартість квартири, що відчужується стороною 2 становить 700000 грн.

5. Вказана міна здійснюється з доплатою ОСОБА_3 різниці у вартості 1/2 частини автомобіля та квартири, які є предметом договору у розмірі 669370 грн. На момент укладення цього договору розрахунок проведено частково, ОСОБА_3 сплачено НОМЕР_1 грн, що є еквівалентом 14000 доларам США, за курсом НБУ встановленим на дату укладання цього договору, на користь ОСОБА_1 , яка передана їй до підписання цього договору міни.»

Позовні вимоги вмотивовувала тим, що 04 жовтня 2006 року вона придбала вказану квартиру за 220000 грн, що на той час становило 44000 доларів США. Частково розрахувалась власними коштами, а частково 30000 доларів США взяла у кредит в ВАТ Морський транспортний банк» Кредити був сплачений нею особисто за особисті кошти. Окрім того у квартирі був здійснений євроремонт, перепланування, встановлена сучасна техніка та меблі, квартир була обладнана усім необхідним для комфортного проживання. 10 січня 2007 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , який після реєстрації шлюбу став проживати у її квартирі та який є інвалідом 1 групи по зору.

29 грудня 2017 року подружжя розлучилося, а спільне проживання між ними було припинене в кінці листопада 2017 року. У період шлюбу вони придбали автомобіль марки Шкода Фабіа днз НОМЕР_2 , який був спільною власністю. Коли між ними виникло питання з приводу розподілу майна ОСОБА_3 наполіг на укладенні договору міни. Такий договір був між ними укладений.

Позивач вказувала, що існують обставини для зміни укладеного 01 грудня 2017 року договору міни, оскільки час укладання договору ринкова вартість квартири була значно вищою тієї вартості, що зазначена у договорі міни. Замовником оцінки майна був ОСОБА_3 , тоді як договір про оцінку майна повинен бути укладений тільки власником майна, тобто нею. Окрім того, ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи по зору, але нотаріус під час посвідчення договору міни не здійснила у договорі відповідних поміток про це.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про внесення змін до договору міни, стягнення грошових коштів - відмовлено.

З даним рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Зазначає про те, що суд фактично звів розгляд справи до розподілу майна подружжя, попри те, що суть спору полягає у спірних правовідносинах з приводу договору міни, чим порушив норми ч. 2 ст. 213 ЦПК України. Не встановив ряд фактів, що мають істотне значення для вирішення спору. А саме: на чиє ім`я фактично був зареєстрований автомобіль; фактичну ринкову вартість квартири та її площу; момент виникнення права власності на квартиру.

Не надав належну оцінку тому факту, що вона, як власник квартири, не замовляла виконання звіту про її оціночну вартість. Безпідставно відмовив у виклику в якості свідка експерта ОСОБА_6 , яка безпосередньо виконала звіт про оцінку майна за заявою ОСОБА_3 . Також вказує на те, що згідно п. 2 листа Фонду Державного майна України від 16 серпня 2019 року № 10-58-14933 законодавством не перебачено проведення оцінки у випадках, якщо замовником є особа з вадами зору. Доступ до об`єкту здійснюється тільки за дорученням особи з вадами зору.

Вказує на те, що суд не надав належної оцінки висновкам будівельно-технічної експертизи та оціночно - будівельної експертизи, проведеної відповідно до ухвали суду від 16 липня 2019 року. Також не надав оцінки тому, що внаслідок обману та інших дій відповідача, до неї було застосовано насильство, яке призвело до укладення угоди. Вважає дії нотаріуса при посвідченні договору неправомірними, оскільки не роз`яснила їй належним чином права та обов`язки, не попередила про наслідки вчинюваних нотаріальних дій.

Позивач ОСОБА_1 надала відзив на подану нею ж апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2006 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 т а є її одноосібним власником.

На придбання квартири вона оформила кредит на своє ім`я в ПАТ « Морський транспортний банк». Кредитний договір № 00232/RP від 04 жовтня 2006 року. 04 жовтня 2006 року в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору передала в іпотеку придбану квартиру на підставі договору іпотеки укладеного з ПАТ «Морський транспортний банк». Із довідки ПАТ « Морський транспортний банк» від 04 квітня 2019 року вбачається, що кредит у розмірі 33 183.61 доларів США за кредитним договором № 00232//RP від 04 жовтня 2006 повністю виплачений 29 травня 2008 року.

За період з 26 жовтня 2006 року по 01 січня 2007 року сплачено 3250 доларів США, а з 01 січня 2007 по 29 травня 2008 (у період шлюбу з відповідачем ) сплачені кошти у розмірі 28 433.61 доларів США.

10 січня 2007 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем в Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №01. Після реєстрації шлюбу позивач набула прізвище ОСОБА_1 .

В період шлюбу сторони набули спільне майно, в тому числі - автомобіль Шкода Фабіа, днз НОМЕР_2 .

29 грудня 2017 року сторони розірвали шлюб.

01 грудня 2017 року сторони уклали договір міни, відповідно до умов якого позивач передала відповідачеві у власність квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 передав позивачеві право власності на належну йому 1/2 частину автомобіля марки Шкода Фабіа, днз НОМЕР_2 .

За домовленістю сторін вартість квартири визначена в 410 810 грн, вартість 1/2 частини автомобіля визначена 30630 грн.

Вказана міна здійснена з доплатою ОСОБА_3 у розмірі 380 180 грн, що була еквівалентом 14000 доларів США за курсом НБУ, встановленим на дату підписання договору.

Також у договорі міни зазначено, що позивач звільнила квартиру та передала її позивачеві, отримала від відповідача грошову компенсацію у розмірі еквівалентному 14000 доларів США до підписання цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що сторонами виконані всі умови договору міни. Підстави вважати його окремі положення невірними, а саме: оцінку вартості квартири, відсутні.

Апеляційний суд, вважає висновки місцевого суду вірними, такими, що відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормами статті 715 ЦК України визначено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 716 ЦК України передбачено, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 632 , 691 ЦК України Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

За частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 просила внести зміни до договору міни, не погоджуючись з оціночною вартістю квартири, яка була предметом договору, вважаючи її заниженою.

Фактично ОСОБА_1 порушила питання про зміну п 4, 5. Договору, якими визначено ціну договору міни.

Місцевий суд встановив, що сторони уклали договір добровільно та мали на меті здійснити договір міни. Також зі змісту п. 4.п. 5 договору вбачається, що ціна квартири в розмірі 410810 грн. та розмір доплати за квартиру визначена добровільно за домовленістю сторін.

Місцевим судом також вірно встановлено та не оспорюється сторонами, що укладений договір міни сторонами належним чином виконано повністю. Після виконання умов договору зміна ціни договору не допускається.

Висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог є законними та обґрунтованими, відповідають вимогам матеріального та процесуального права та обраному позивачем способу цивільно правового захисту.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Згідно з вимогами ст. 12, 49, 64, 81, 89 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Згідно закону передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності. Зокрема визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо невірно визначено вартості квартири апеляційний суд зазначає, що згідно з умовами укладеного між сторонами договорі міни від 1.12.2017 року , п. 3, 4, 5, сторони добровільно визначили вартість як автомобіля так і вартість квартири.

В ході розгляду справи у відповідності до висновку Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса від 29.11.2019 року визначено , що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 1 грудня 2017 року з урахуванням ПДВ складає 697980 грн.

Як вже зазначалося, Умови договору не пов`язують визначення вартості квартири ні із її оціночною , ні із її ринковою вартістю.

Доводи апеляційної скарги щодо вартості квартири не спростовують висновки суду про добровільне визначення вартості квартири та не є підставою для скасування судового рішення

У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В доводах апеляційної скарги зазначається про недотримання судом вимог ст.229-233 ЦК України та правових висновків викладених в постанові Верховного Суду у справі № 911/1171/18 та у справі № 910/9070/18 та що суд не дав оцінки порушень допущених нотаріусом під час укладення договору міни.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач прохав внести зміни до договору міни, та не порушував питання про визнання укладеного договору міни недійсним.

В зв`язку з чим зазначені доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування судового рішення внесення змін до договору міни.

Доводи ОСОБА_1 в тій частині, що відносно неї відповідачем було застосовано насильство з метою примушування до укладення договору міни, не підтверджені належними доказами, оскільки обставини на які посилається позивач датовані січнем та серпнем 2018 року.

Апелянт зазначає, що у відповідності до п. 9 договору міни вона залишається власником квартири.

П. 9 договору передбачено «згідно зі статтями 182, 334 ЦК України право власності на майно за цим договором виникає у сторони -2 з моменту державної реєстрації».

З умов договору вбачається, що ОСОБА_1 згідно з цим договором стала власником Ѕ частини автомобіля.

Її доводи про те, що згідно з договором вона залишається власником квартири є безпідставними та не відповідають змісту договору міни.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права також не знайшли свого підтвердження в ході перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду, оскільки останнім належним чином надана оцінка доказам, які були подані як позивачем, так і відповідачем у справі.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2020 року Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні вимог апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2020 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук