УХВАЛА

21 квітня 2020 року

м. Київ

справа №526/272/19

провадження № 61-2972ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального підприємства «Профдезінфекція» Полтавської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток у розмірі 16 584.54 грн та моральну шкоду у розмірі 1000 грн..

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2020 рокурішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

У березні 2020 року до суду надійшла на усунення недоліків виправлена касаційна скарга ОСОБА_1 .

Вивчивши подану виправлену касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню, виходячи з таких підстав.

За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для надання касаційної скарги, в якій слід чітко зазначити передбачені цивільним процесуальним законом підстави для касаційного оскарження судових рішень та відповідне обґрунтування таких підстав.

На виконання вимог вищевказаної ухвали ОСОБА_1 надала до суду виправлену касаційну скаргу, однак, в якій передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження не зазначені. Натомість, викладені скаржником доводи касаційної скарги зводяться до формальної незгоди зі встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та до переоцінки доказів, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Крім того, суд звертає увагу скаржника на положення статті 388 ЦПК України, згідно з якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, проте, в касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що скаргу подає до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, який на час подання касаційної скарги припинив свою діяльність.

Оскільки станом на 21 квітня 2020 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, то касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.

Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє права ОСОБА_1 на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 15 січня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального підприємства «Профдезінфекція» Полтавської обласної ради про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш