справа № 489/3216/19 провадження №2/489/318/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Комунальне підприємство «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток», Миколаївська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

встановив:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є наймачем кімнати АДРЕСА_2 , в якій разом з нею зареєстрований та проживає її син ОСОБА_4 . Так як відповідачам була надана квартира, кімнату № 4 було надано їй для користування та проживання. 05.09.2006 між ВАТ «Дормашина» та нею укладено договір найму житла, відповідно до якого в її користування надані кімнати № 4 та № 17 , в яких проживає з сином постійно. Відповідачі за вказаною адресою проживали не проживають з 2003 року, комунальні послуги не сплачують, особистих речей не мають та кімнатою не цікавляться. У 2008 році гуртожиток був прийнятий до комунальної власності та переданий на баланс КП СКП «Гуртожиток» для обслуговування. Вирішивши скористатися своїм правом на приватизацію, у 2018 році позивач звернулася до КП СКП «Гуртожиток», де їй повідомили в про реєстрацію в кімнаті № 4 відповідачів та для подальшого вирішення свого питання запропонували звернутися до суду.

21.03.2018 та 04.02.3019 працівником КП СКП «Гуртожиток» проведено огляд кімнат №№ 4 та 17 в результаті чого складено акти № 13 та № 35 про непроживання відповідачів в кімнаті № 4.

За таких обставин, посилаючись на положення статей 71, 72 ЖК України позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили правил користування кімнатою № 4 .

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 09.04.2020 08:10 годину, сторони повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У матеріалах справи є заява від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності позивача, в якій вказаний представник заначив про підтримання позовних вимог та просив їх задовольнити.

В матеріалах справи є заява відповідача ОСОБА_3 , яка була подана ним до суду на передодні судового засідання призначеного на 24.02.2020, в якій він просив перенести судове засідання для ознайомлення з матеріалами справи, так як про розгляд справи дізнався випадково 31.01.2020. Також просив приєднати до матеріалів справи копії документів, що підтверджують його особу, посвідчення учасника бойових дій, а також довідку про безпосередню участь у антитерористичній операції.

Відповідачі та треті особи причини неявки суду не повідомили та відзиву (пояснень) на позовну заяву не надали.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до ордеру № 858 від 26.06.1985, виданого виконавчим комітетом Центральної ради народних депутатів м.Миколаєва, ОСОБА_5 було надано в користування кімнату АДРЕСА_2 .

Згідно довідки КП СКП «Гуртожиток» від 26.04.2018 № 1474 в кімнаті АДРЕСА_2 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , з 18.07.1985 та її син ОСОБА_4 з 05.12.2006.

Згідно розпорядження Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 29.10.2008 № 548р, гуртожиток за адресою: вул.Чигрина, 244-Б в м.Миколаєві передано ВАТ «Дормашина» в комунальну власність та його балансоутримувачем визначено КП СКП «Гуртожиток».

Відповідно до доданої до позовної заяви копії договору найму (оренди) житла від 05.09.2006, укладеному між ЖКО ВАТ «Дормашина» та ОСОБА_1 , останній надано в користування строком на 1 (один) рік (без зазначення строку дії договору), з можливістю пролонгації, житлове приміщення загальною площею 43,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2.

Актами від 21.03.2018 та 04.02.2019, складеними за участю представника КП СКП «Гуртожиток», позивач підтвердила, що в кімнатах №№ 4 , АДРЕСА_2 з 2003 року по теперішній час (дату складання актів), зі слів сусідів, проживають ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 .

Згідно наданої відповідачем ОСОБА_3 довідки з місця служби від 07.09.2017 № 1928, в період з 03.09.2015 по 05.03.2016 та з 18.06.2016 по 08.07.2017 вказаний відповідач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області та Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, наданих на запит суду, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно з 17.03.2008 та 22.09.2009.

Реєстрація відповідача ОСОБА_6 відповідає відомостям його паспорту, копію якого ним долучено до своєї заяви. Згідно паспорту інша реєстрація місця проживання у вказаного відповідача відсутня.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного правового регулювання.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не можу бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, п. 41, від 02.12.2010).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, п. 42, від 02.12.2010).

Із змісту статей 71, 72 ЖК України слідує, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з врахуванням обставин справи та правил процесуального закону щодо оцінки доказів.

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Як вбачається з актів про не проживання, які складені за участю представника КП СКП «Гуртожиток» 21.03.2018 та 04.02.2019 в кімнатах №№ 4, 17 гуртожитку з 2003 року по дату складання актів, зі слів сусідів, проживають позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 .

Між тим, наведені акти не містять відомостей щодо непроживання в кімнаті № 4 відповідача ОСОБА_3 , при тому, що останній зареєстрований за цією адресою з 22.09.2009. Щодо іншого відповідача ОСОБА_2 то в акті від 04.02.2019 заначено, що вона не проживає в кімнатах з 2003 року, при тому, що ОСОБА_2 зареєстрована в спірній кімнаті з 17.03.2008.

Крім того, в силу статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 №208, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред`являються паспорти всіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі гуртожитку.

На підтвердження свого права користування кімнатами №№ 17, 4 в гуртожитку позивач надала копію договору найму (оренди) житла від 05.09.2006, відповідно до якого їй надано кімнати в тимчасове користування, а правомірність її заселення в кімнату № 17 підтвердила ордером № 35.

Між тим, доказів правомірності заселення позивача до кімнати № 4 (ордеру) суду не надано, а також зі сторони третіх осіб не надано будь-яких пояснень щодо правомірності зайняття позивачем цієї кімнати та реєстрації за її адресою відповідачів.

Таким чином враховуючи, що належними і допустимими доказами не доведено правомірності заселення позивача до спірної кімнати, що ставить під сумнів доводи останньої про правомірність користування цією кімнатою, в якій з 2008 - 2009 років по теперішній час зареєстровані відповідачі, а також відсутність доказів не проживання в цій кімнаті без поважних причин відповідачів, зокрема ОСОБА_3 , який тривалий період часу приймав участь в антитерористичній операції на Сході України, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим періщенням відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

треті особи: Комунальне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Гуртожиток», місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Маршала Василевського,55-а; Миколаївська міська рада, місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 22.04.2020.

Суддя І.В.Коваленко