Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Жечевої А.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

У позові зазначив, що 31.01.2009 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 , який був зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №45 У вказаному шлюбі народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2011 року шлюб розірвано, донька залишилась проживати разом з матір`ю та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району від 27.09.2013 № 459 був визначений порядок його побачень з донькою: щосуботи з 09-00 до 13-00 години , однак відповідачка вказаний порядок не виконувала та забороняла бачитись та спілкуватись з донькою. З 2015 року відповідачка періодично знаходиться на лікуванні, так як має хронічні захворювання. Відповідачка має постійну потребу в лікуванні та сторонньому догляді і донька знаходиться без догляду дорослих. Згідно акту обстеження умов проживання, за місцем його мешкання створенні умови для виховання та розвитку дитини. На обліку у лікаря нарколога та психіатра е перебуває, офіційно працевлаштований та має стійкий дохід. На підставі вищевикладеного, просив суд визнати місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з ним за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 10.01.2020 року справу прийнято у провадження судді, визначено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24.03.2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Викликано у судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_5 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , під час якого народилася дочка ОСОБА_6 2010 року народження. Шлюб з відповідачем було розірвано за рішенням суду у 2011 році. З цього часу позивач мешкає окремо від дитини, однак постійно цікавиться її життям. Відповідач тривалий час перешкоджає зустрічам з дитиною, незважаючи на розпорядження органу опіки та піклування. При цьому відповідач має хронічне психічне захворювання, постійно лікується, у неї трапляються епілептичні напади, втрата пам`яті, втрата свідомості. Наприкінці 2019 року померла бабуся дитини, яка доглядала дитину, коли відповідач була у лікарнях, і доглядала за самого відповідача. Після смерті бабусі дитини, психічний стан відповідача погіршився, вона закрилася у квартирі, нікого не пускає, навіть орган опіки та піклування. Інколи дитина ночує вдома одна, коли відповідач у лікарні. Також, в останній час, ОСОБА_7 надіслала подрузі смс - повідомлення, в якому зазначала, що бажає піти до своєї померлої матері і забере з собою ОСОБА_6 . Позивач зазначав, що він бажає жити з дочкою, піклуватися про неї, з ним йому буде добре, у нього створені необхідні умови для дитини, він мешкає з матір`ю, яка буде допомагати. Позов підтримує у повному обсязі і просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_7 у жодне із призначених судових засідань не з`явилася, про слухання справи повідомлялася судом належним чином, шляхом направлення судових повісток.

Представник третьої особи- органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та висновок про визначення місця проживання дитини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , пояснив, що є хресним батьком ОСОБА_8 , батьком якої є ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_7 і знає родину дуже давно, дитину - з народження. Після розлучення ОСОБА_6 залишилася проживати з матір`ю та бабусею. Бабуся доглядала ОСОБА_6 , водила її у школу, була з нею, коли ОСОБА_7 перебувала у лікарні. ОСОБА_1 завжди допомагав дитині і колишній дружині, вона інколи надсилала повідомлення або дзвонила, щоб приніс грошей або їжі, що ОСОБА_1 і робив. З дитиною ОСОБА_1 міг бачитися тільки коли була жива бабуся дитини, оскільки вона мала вплив на ОСОБА_3 , після смерті бабусі відповідач не дозволяє бачитися, ОСОБА_1 навіть звертався до органу опіки та піклування. Також вказав, що ОСОБА_7 має органічне ураження нервової системи, яке загострилося після народження дитини, часто перебуває у лікарнях, оскільки у неї трапляються напади з втратою свідомості, пам`яті, дитина усе це бачить і лякається. Свідок також вказав, що він сам є лікарем і навіть домовлявся щодо повного медичного обстеження ОСОБА_3 в обласній психіатричній лікарні, однак в останній момент відповідач в лікарню не прийшла. Після смерті бабусі, коли відповідач була у лікарні, ОСОБА_1 проживав з дочкою, їй з батьком було добре, вона не скаржилася. Також повідомив, що дуже побоюється за дитину, оскільки на телефон його дружини, з яким спілкується відповідач, від ОСОБА_3 надійшла смс, в якій вона зазначає, що бажає піти до своєї загиблої матері і дитину забрати з собою. На думку свідка, ОСОБА_6 буде краще з батьком, він є люблячим батьком та завжди приділяв дитині належну увагу, опікувався нею, може створити належні умови для розвитку дитини, а ОСОБА_7 після смерті бабусі дитини не може належно забезпечити себе та свою малолітню доньку.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, в порядку заочного розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та свідка по справі, дослідивши матеріали справи та подані докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини ,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2009 року, який розірвано 28.10.2011 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ( а.с. 9).

Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину-дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8).

Малолітня ОСОБА_4 проживає з матір`ю за адресою : АДРЕСА_1 . Батько дитини - ОСОБА_1 проживає за адресою : АДРЕСА_2 .

Відповідно до Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району від 27.09.2013 № 459 був визначений порядок побачень ОСОБА_1 з донькою: щосуботи з 09-00 до 13-00 години.(а.с.10)

Відповідно до Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району від 27.09.2013 № 459 був визначений порядок побачень ОСОБА_1 з донькою: щосуботи з 09-00 до 13-00 години.(а.с.10)

Відповідно до Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 27.12.2019 року №677р. визначений порядок побачень ОСОБА_1 з донькою: щосереди та що п`ятниці з 13:00 до 15:00 з правом відвідання дитиною розважальних заходів разом із батьком, перший , третій тиждень місяця - 12:00 суботи до12:00 неділі з правом ночівлі дитини за місцем проживання батька. Зобов`язано ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_1 в реалізації його прав на особисте спілкування з дитиною, а ОСОБА_1 дотримуватися встановленого порядку з урахуванням прав і інтересів дитини. Зобов`язано ОСОБА_3 забезпечити безперешкодне спілкування батька з дитиною згідно з вказаним порядком. (а.с.52).

Відповідно до Акту про невиконання розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 27.12.2019 року №677р. від 01.02.2020 року ОСОБА_1 не надано побачення з його донькою (а.с.80).

Відповідно до Акту про невиконання розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 27.12.2019 року №677р. від 15.02.2020 року ОСОБА_1 не надано побачення з його донькою, була зроблена спроба додзвонитися на мобільний телефон ОСОБА_3 на що отримано грубу відмову, у двері додзвонитися не вдалося, двері ніхто не відчинив (а.с.81)

Отже, встановлені судом обставини справи вказують , що дитина проживає з матір`ю , яка зі свого боку чинить перешкоди для спілкування батька з дитиною, що підтверджено, як письмовими доказами, так і поясненням свідка ОСОБА_5 , чим порушує законні права та інтереси позивача та дитини.

Виконання батьківських обов`язків позивачем відносно малолітньої дитини з часу розірвання шлюбу між батьками малолітньої дитини підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_5 та не спростовано відповідачем.

З виписок із медичних карток стаціонарного хворого № 572 , 8497 встановлено, що ОСОБА_7 проходила стаціонарні лікування з 12.01.2018 по 23.01.2018, з 12.11.2019 по 15.11.2019 р. з діагноз резидуальна енцефалопатія з синдромом вегетативної дисфункції з пароксизмальною течією, правостороннім органно-функціональним геміпарезом та грубими функціональним нашаруваннями, диссоціативні розлади моторики. Диссоціативний склад особистості, часті синкопальні стани. (а.с.17,18)

ОСОБА_1 проживає за адресою : АДРЕСА_2 . Згідно з договором дарування квартири ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , від 29.11.2019 року вбачається, що в квартирі мешкає 2 особи, створені належні умови для виховання та розвитку дитини, є стіл для занять, спальне місце облаштоване (а.с.16).

Згідно довідок КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР, КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня «ЗОР від 26.11.2019, ОСОБА_1 на обліку не перебуває, за допомогою до лікаря-психіатра не звертався (а.с.14,15)

Позивач ОСОБА_1 працює в АКБ «ІндустріалБанк» на посаді начальника відділу стратегічного планування та бюджетування Фінансового управління з 24.09.2007 року з посадовим окладом 15000 гривень ( а.с. 11).

Питання визначення місця проживання ОСОБА_4 , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. На засіданні був присутній батько. Матір не надалось можливим запросити на комісію, вона на засідання комісії не з`являлася. Рішення комісії проголошувалось у присутності батька. Вивчивши матеріали справи, з метою забезпечення прав та інтересів дітей, районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування вражає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_1 , 1977 р.н.(а.с. 105-106).

Органом опіки та піклування встановлено, що малолітня ОСОБА_4 проживає з матір`ю за адресою : АДРЕСА_1 . Орган опіки та піклування з метою обстеження умов проживання та з`ясування думки дитини здійснив вихід за вказаною адресою, однак потрапити до помешкання не виявилося можливим, оскільки двері ніхто не відчинив, на залишене письмове запрошення ОСОБА_4 не відреагувала, її контактний номер телефону не відповідає (а.с.105).

На запит відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді проведена оцінка соціальних потреб ОСОБА_1 з метою встановлення його здатності виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. За підсумками оцінки потреб встановлено, що ОСОБА_1 цілком здатний виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за донькою.(а.с.106). Органом опіки та піклування також враховано стан здоров`я матері дитини та матеріальний стан батька дитини, про що зазначено у висновку.

Дослідивши та оцінюючи надані докази суд повністю погоджується з вказаним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Велика Палата ВС у постанові від 17.10.2018 року висловила правову позицію, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. (Постанова ВП ВС від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18)

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з визначеними Декларацією принципами дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проте принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини.

Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явилася, не надала суду заперечень проти позову позивача по цій справі взагалі та належних допустимих переконливих доказів на підтвердження своїх заперечень та, відповідно, у спростування обставин, викладених позивачем в обґрунтування його позову та встановлених судом у судових засіданнях по цій справі.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до викладених обставин, суд вважає, що з урахуванням стану здоров`я матері дитини, віку дитини, особистих якостей батьків, можливості створення належних умов для виховання, проживання дочки разом із батьком буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному, буде відповідати інтересам дитини з метою забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним, віку дитини, стану її здоров`я, її інтересам та не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини, що підтверджено в судовому засіданні як сторонами так і свідком, і письмовими доказами наявними у матеріалах справи .

Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини з її батьком - позивачем по справі.

При цьому суд враховує, що проживання дитини з батьком не призведе до істотного порушення прав матері, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні.

У зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи інтереси дитини та інші обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком ОСОБА_1 задовольнити.

Враховуючи, що позивач не просив про відшкодування судових витрат, виходячи із меж позовних вимог судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,12,13,81,89,261,263-265,268,273, 280-283 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання її батька, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня отримання його копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 284, 354 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23.04.2020 року.

Повне рішення складено 28.04.2020 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова