№ 201/9804/19
провадження 2/201/724/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батьків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 серпня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові та з представником посилаються на те, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом свого життя народила та виховала двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на сьогодні змінила прізвище внаслідок одруження на ОСОБА_3 і потім на ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також на сьогодні змінила прізвище внаслідок одруження на ОСОБА_2 .. Однак, так склалось, що на сьогодні позивачці 95 (дев`яносто п`ять) років і вона потребує стороннього догляду, як медичного так і особистого. Такий догляд їй надає лише одна з її доньок - ОСОБА_3 . Так, вона і особисто її доглядає і придбаває численні медикаменти та оплачує її перебування у пансіонаті «Уют». Непрацездатність позивачки підтверджується довідкою № 1187 від 27 червня 2019 року КНК «Дніпропетровський цент первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпропетровської міської ради у якій зазначено, що у позивачки є наступні захворювання: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, атеросклеротична гіпертонічна хвороба 2 стадії. Стан після закритого медіального перелому шийки правої стегнової кістки (22 грудня 2015 року). Також, лікарем зазначено, що вона потребує забезпечення візком для пересування та потребує постійного стороннього догляду. Досить тривалий час її донька ОСОБА_3 винаймала для неї доглядальниць, одначе останнім часом дуже важко стало пересуватися будинком та є ризики завдання собі фізичних травм. Крім того, стан здоров`я позивачки потребує постійного професійного догляду з боку лікаря, що не вдається забезпечити в домашніх умовах, тому нею було прийнято рішення про необхідність перебування у пансіонаті: з 25 серпня 2018 року по 26 травня 2019 року згідно договору № 20 від 25 серпня 2018 року вона знаходилась у ФОП ОСОБА_7 , місце знаходження: АДРЕСА_1 та вартість оплати за таке перебування становила 9 500 грн. в місяць.

З 26 травня 2019 року і до тепер позивач перебуває у пансіонаті «Уют» згідно договору № 70 від 26 травня 2019 року вартість місячного перебування у пансіонаті і забезпечення її всім необхідним становить 8000 (вісім тисяч) грн. Згідно довідки № 4470/024-52 від 04 липня 2019 року вона перебуває на обліку в Центральному відділі обслуговування громадян ГУ ПФ України в Дніпропетровській області, як така, що отримує пенсію за віком, яка у червні 2019 року склала 3342 (три тисячі триста сорок дві гри.), що не дає можливість покрити навіть половину вартості перебування у пансіонаті. Її донька ОСОБА_3 оплачує вартість перебування матері у обох пансіонатах попри те, сама є пенсіонером та розмір її пенсії за місяць складає 1693.35 грн. З огляду на викладене позивач потребує сторонньої допомоги та матеріального забезпечення від обох дочок, однак її донька ОСОБА_2 , значну частину року проживає у США, що виключає будь-яку можливість особистої допомоги чи догляду за матір`ю, крім того не здійснює жодної фінансової допомоги щодо забезпечення її медикаментами та витратами на проживання у пансіонаті «Уют». Позивач вважає, що така поведінка доньки ОСОБА_2 є негідною та такою, яка не повинна була б мати місце у моєму житті, адже свої батьківські обов`язки позивач виконувала справно та завжди однаково любила дочок. Отже позивачка потребує сторонньої допомоги і матеріально погано забезпечена. Просила стягувати з відповідачки на її користь аліменти на її ж утримання по 1/4 частини всіх видів доходів відповідачки щомісячно довічно, починаючи стягнення з часу подання позову, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином у відповідності до ст. 128-131 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили; вказаним і матеріалами справи, позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти аліментів і проти розгляду справу без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином у відповідності до ст. 128-131 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили; вказаним і матеріалами справи, позовні вимоги підтримала, не заперечує проти стягнення цих аліментів і проти розгляду справу без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаної третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом свого життя народила та виховала двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про народження № 1364 від 15 червня 1959 року та яка на сьогодні змінила прізвище внаслідок одруження на ОСОБА_1 , що підтверджується актовим записом про шлюб № 626 від 08 серпня 1987 року та потім на ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про шлюб № 130 від 20 вересня 2016 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом з актового запису про народження № 2084 від 24 грудня 1954 року та яка на сьогодні змінила прізвище внаслідок одруження на ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з актового запису про шлюб № 796 від 06 вересня 1975 року.

На сьогодні позивачці 95 років і вона потребує стороннього догляду, як медичного так і особистого. Такий догляд їй надає лише одна з її доньок - ОСОБА_3 . Так, вона і особисто її доглядає, і придбаває численні медикаменти та оплачує її перебування у пансіонаті «Уют», що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 , що підтверджується договором № 70 від 26 травня 2019 року.

Непрацездатність позивачки підтверджується довідкою № 1187 від 27 червня 2019 року Комунального некомерційного підприємства «Дніпропетровський цент первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпропетровської міської ради у якій зазначено, що у позивачки є наступні захворювання: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, атеросклеротична гіпертонічна хвороба 2 стадії. Стан після закритого медіального перелому шийки правої стегнової кістки (22 грудня 2015 року). Також, лікарем зазначено, що вона потребує забезпечення візком для пересування та потребує постійного стороннього догляду.

Досить тривалий час її донька ОСОБА_3 винаймала для неї доглядальниць, одначе останнім часом дуже важко стало пересуватися будинком та є ризики завдання собі фізичних травм. Крім того, стан здоров`я позивачки потребує постійного професійного догляду з боку лікаря, що не вдається забезпечити в домашніх умовах, тому нею було прийнято рішення про необхідність перебування у пансіонаті: з 25 серпня 2018 року по 26 травня 2019 року згідно договору № 20 від 25 серпня 2018 року вона знаходилась у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , місце знаходження: АДРЕСА_1 та вартість оплати за таке перебування становила 9 500 грн. в місяць.

З 26 травня 2019 року і до тепер позивач перебуває у пансіонаті «Уют» згідно договору № 70 від 26 травня 2019 року вартість місячного перебування у пансіонаті і забезпечення її всім необхідним становить 8000 (вісім тисяч) грн. Згідно довідки № 4470/024-52 від 04 липня 2019 року вона перебуває на обліку в Центральному відділі обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як така, що отримує пенсію за віком, яка у червні 2019 року склала 3342 (три тисячі триста сорок дві гри.), що не дає можливість покрити навіть половину вартості перебування у пансіонаті.

Донька позивачки ОСОБА_3 оплачує вартість перебування матері у обох пансіонатах попри те, сама є пенсіонером та розмір її пенсії за місяць складає 1693.35 (одна тисяча шістсот дев`яносто три) грн., що підтверджується довідкою 10187/02.4-37 від 07 червня 2019 року, виданою Центрального відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

З огляду на викладене позивач потребує сторонньої допомоги та матеріального забезпечення від обох дочок, однак її донька ОСОБА_2 , значну частину року проживає у Сполучених Штатах Америки, що виключає будь-яку можливість особистої допомоги чи догляду за матір`ю, крім того не здійснює жодної фінансової допомоги щодо забезпечення її медикаментами та витратами на проживання у пансіонаті «Уют». Отже, позивач вважає, що така поведінка доньки ОСОБА_2 є негідною та такою, яка не повинна була б мати місце у моєму житті, адже свої батьківські обов`язки позивач виконувала справно та завжди однаково любила дочок. Отже позивачка потребує сторонньої допомоги і матеріально погано забезпечена.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Як зазначено у п.п. 16 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 205 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Керуючись ст. 202-206 Сімейного Кодексу України, стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і довічно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму непрацездатних осіб.

Судом встановлено, що позивачка має 95 років і вона потребує стороннього догляду, як медичного так і особистого. Такий догляд їй надає лише одна з її доньок - ОСОБА_3 . Так, вона і особисто її доглядає, і придбаває численні медикаменти та оплачує її перебування у пансіонаті «Уют», що підтверджується договором № 70 від 26 травня 2019 року. Непрацездатність позивачки підтверджується довідкою № 1187 від 27 червня 2019 року КНП «Дніпропетровський цент первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпропетровської міської ради у якій зазначено, що у позивачки є наступні захворювання: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, атеросклеротична гіпертонічна хвороба 2 стадії. Стан після закритого медіального перелому шийки правої стегнової кістки (22 грудня 2015 року). Також, лікарем зазначено, що вона потребує забезпечення візком для пересування та потребує постійного стороннього догляду.

При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач лише частково інколи надає не регулярну матеріальну допомогу на утримання своєї матері в добровільному порядку, офіційно працює, не має інших доходів; суд враховує також і те, що такі витрати (на аліменти) повинна нести і третя особа. З наведеного вбачається що доходи відповідача є не значними, але вони дають можливість сплачувати аліменти на утримання своєї непрацездатної матері у розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів.

Відповідно до ст. 7 ст. Закону України «Про державний бюджет» : установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень; відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет»: установити у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень, осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень, а тому враховуючи обставини матеріального становища і стану здоров`я відповідача, обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів саме у розмірі заявлених вимог щомісячно відповідно до закону - загальний розмір аліментів на утримання непрацездатної матері 1/4 частина доходу відповідача.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Тобто, відповідач повинна довести, що її дiями не було порушено її права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача (крім передбачених законом, зазначених в позові) відносно аліментів, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог, неможливість сплати аліментів - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги часткову незгоду відповідача з частиною позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання непрацездатної матері з 23 серпня 2019 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивачка не працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу не отримує, інших джерел доходу не має, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Дніпропетровська, Україна, аліменти на утримання батьків: своєї матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь цієї ж матері ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму непрацездатних осіб, починаючи стягнення з 23 серпня 2019 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Отже суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 141, 150, 155, 180, 191, 202-206 Сімейного кодексу України, ст. 15, 16 ЦК України, п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Дніпропетровська, Україна, аліменти на утримання батьків: своєї матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь цієї ж матері ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму непрацездатних осіб, починаючи стягнення з 23 серпня 2019 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2020 року.

Суддя -