Справа №345/1021/20
Провадження № 2/345/561/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. Починаючи з 1987 року і по даний час вона зареєстрована та проживає в домоволодінні, яке знаходиться в АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння відносилося до категорії «колгоспний двір». В зв`язку із тим, що станом на 15.04.1991 року в даному будинку, окрім позивача, проживали також її тітка ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2 , а тому зазначене домоволодіння належало членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . В порядку спадкування за заповітом позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та вступила у фактичне управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 . В порядку спадкування за законом вона з дочкою ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 та вступили у фактичне управління спадковим майном.

Коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння в АДРЕСА_1 , їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки не визначено часток співвласників у праві спільної власності на вказане домоволодіння. При цьому позивач зазначає, що, користуючись правом відмови від права власності на майно, відповідач ОСОБА_2 , не бажаючи володіти ні своєю часткою, ні половиною часткою в домоволодінні, яка належить їй з часу смерті її батька, відмовилася від своїх часток в домоволодінні на корить позивача. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності в цілому на домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, проте до суду надійшла телефонограма, в якій позивач просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідачкою подана заява, згідно якої вона відмовляється від права власності на належні їй частки у майні колгоспного двору в АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_3 (а.с.8). ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки у свідоцтві про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 зазначено, що дане домоволодіння належить членам колгоспного двору, в якому не визначено частки співвласників у праві спільної власності (а.с.10).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого 07.11.2000року виконавчим комітетом Зборянської сільської ради, на підставі рішення виконкому Зборянської сільської ради №12 від 23.10.1992 року, домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 (а.с. 15).

Відповідно до довідки від 03.03.2020 року №196, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району, в будинковолодінні, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року, були зареєстровані і проживали: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.12).

Згідно із Законом України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належало по 1/4 частини вказаного будинковолодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 . Також після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , аналогічно відкрилася спадщина на 1/4 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Позивач, відповідно до ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті тітки та чоловіка, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцями (а.с. 13, 14). При цьому після смерті тітки позивач успадкувала 1/4 частину будинковолодіння в АДРЕСА_1 . Після смерті чоловіка, враховуючи, що окрім неї спадщину прийняла також відповідач (а.с. 14), позивач успадкувала 1/8 (1/4:2) частину даного будинковолодіння

Відповідач ОСОБА_2 відмовилася від права власності на належну їй 1/4 частку домоволодіння в АДРЕСА_1 та на частку, яку вона прийняла після смерті батька ОСОБА_4 (а.с.29)

Згідно п .2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно ч. 3 статті 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.

Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх члені двору.

Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_2 від належної їй частки у майні колишнього колгоспного двору на користь ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи, що позивачу, як співвласнику, належить 1/4 частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 , 1/4 частину вона успадкувала після смерті тітки, 1/8 частину успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 , ОСОБА_2 відмовилася від права власності на належні їй частки (1/4+1/8), то за позивачем слід визнати в цілому право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963року), ст.ст. 346, 347, 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України для подання апеляційної скарги, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 24.04.2020 року.

Суддя