Справа № 465/4291/19 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/978/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року, постановлене в складі головуючої судді Мартьянової С.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, у якому просила про відшкодування 30 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 30.08.2017 року № 778 їй відмовлено в отриманні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Львівського окружного суду міста Львова, яке набрало законної сили 10 липня 2018 року, встановлено, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 778 від 30 серпня 2017 року є незаконним, таке визнано протиправним та скасовано, зобов`язано виконком Львівської міської ради повторно розглянути моє звернення. За постановою державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Львівській області у виконавчому провадженні № 58373026, відкритому на виконання вищевказаного рішення адміністративного суду, від лютого 2019 року і до часу звернення з даним позовом, виконавчим комітетом Львівської міської ради так і не розглянуто питання про надання містобудівних умов та обмежень ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні. Так як термін на винесення повторного рішення Виконавчим комітетом Львівської міської ради пропущено, позивачка вважає за доцільне вимагати відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень за винесення незаконного рішення № 778 від 30 серпня 2017 року. Адже нервові виснаження і переживання з цього приводу, спричинили ослаблення імунної системи, через що позивачка опинилася у лікарні в період з 14 червня 2018 року по 19 червня 2018 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції в порушення процесуальних норм не повернув відповідачу відзив на позовну заяву, поданий ним поза строками для надання такого.

Окрім того зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було враховано, що на сайті Львівської міської ради досі фігурує в реєстрі прийнятих ухвал рішення № 778 від 30.08.2017 року, яке було скасовано Львівським окружним адміністративним судом у справі № 813/667/18. Рішення набрало законної сили 10 липня 2018 року. Моральна шкода завдана очікуванням, душевним хвилюванням з серпня 2017 року по теперішній час та неможливістю здійснити мрію побудувати балкон за адресою АДРЕСА_1 .

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким стягнути моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. 00 коп. за дії, вчинені Виконавчим комітетом Львівської міської ради.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 30 000 грн. 00 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з розпорядженнями голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року №05.25/2020, 31 березня 2020 року №05.25/2020, на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 11 травня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів.

Однак, зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

ОСОБА_1 17 серпня 2017 року звернулась до Виконавчого комітету Львівської міської ради із заявою про надання містобудівних умов та обмежень на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок влаштування консольного балкону.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 778 від 30 серпня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок влаштування консольного балкону.

Не погоджуючись із цим рішенням виконавчого комітету Гересимова К.О. оскаржила таке до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у адміністративній справі № 813/667/18, яке набрало законної сили 10 липня 2018 року, позов ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської, Виконавчого комітету Львівської міської ради за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Управління архітектури та урбаністики Львівської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 778 від 30 серпня 2017 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок влаштування консольного балкону», а також зобов`язано Виконавчий комітет Львівської міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 17 серпня 2017 року та вирішити питання, щодо якого звернулась ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

На виконання даного рішення ДВС ГТУЮ у Львівській області було відкрито у виконавче провадження, у якому позивачкою було оплачено авансовий виконавчий внесок в сумі 8 346 грн. 00 коп.

Як вбачається з відповіді від 16 травня 2003 року № 20/1232, Управління архітектури і містобудування не заперечувало щодо влаштування консольного балкону в квартирі АДРЕСА_3 згідно поданих проектних пропозицій, розроблених КП «Архбуднагляд», як першу чергу комплексного влаштування консольних балконів в квартирах першого поверху будинку.

На засіданнях Виконавчого комітету від 22 березня 2019 року та 19 квітня 2019 року слухалося питання «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію гр. ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 з розширення за рахунок влаштування консольного балкону». В результаті голосування проект рішення був відхилений, оскільки при голосуванні не отримав більшості голосів.

В листі від 24 квітня 2019 року № 2401-2649 зазначено, що Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради розглянуло звернення ОСОБА_1 від 27 березня 2019 року № З-Г-37745-2401 та повідомило, що питання затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 за рахунок влаштування балкону повторно виносилось на розгляд виконавчого комітету 19 квітня 2019 року та було відхилено, оскільки не набрало необхідної кількості голосів.

Згідно листка непрацездатності серії НОМЕР_1 у період з 14 червня 2018 року по 19 червня 2019 року позивачка перебувала на листку непрацездатності по причині загального захворювання.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення моральної шкоди, позивачка стверджувала, що у зв`язку з незаконними діями виконавчого комітету Львівської міської ради, вона перенесла нервові виснаження і переживання, які спричинили ослаблення імунної системи, внаслідок чого вона опинилася у лікарні в період з 14 червня 2018 року по 19 червня 2018 року. Просила про стягнення на її користь моральної шкоди, спричиненої Виконавчим комітетом Львівської міської ради, зокрема, ухваленням незаконного рішення та невиконанням рішення суду, що призвело до переживань і хвороби .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було подано належних і допустимих доказів душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку прийняттям рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 30 серпня 2017 року № 778 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок влаштування консольного балкону». Жодним доказом не підтверджується причинний зв`язок між станом здоров`я позивачки та прийняттям вищезазначеного рішення Виконавчим комітетом Львівської міської ради, а відповідні доводи позову ґрунтуються виключно на судженнях самої позивачки і є непереконливими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

А підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у випадку, передбаченому статтями 1173, 1174 ЦК України є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, які довести повинен позивач. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому, заподіяння такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою органу державної влади має довести позивач.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, колегія суддів доходить висновку про недоведеність пред`явленого позову, адже незважаючи на визнання протиправним та скасування рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року, у адміністративній справі № 813/667/18, яке набрало законної сили 10 липня 2018 року рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 30 серпня 2017 року № 778 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок влаштування консольного балкону», позивачкою належними та допустимими доказами не доведено заподіяння їй моральної шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям рішення виконавчим комітетом та настанням шкоди, про яку вона зазначає у поданій до суду позовній заяві, в тому числі і хворобою. А відтак, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є вірним.

Надаючи правову оцінку мотивам апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права колегія суддів враховує наступне.

За приписами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

А відтак, аргументи апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції з тих підстав, що суд прийняв відзив на позовну заяву поза межами встановленого процесуальним законом строку, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення та обґрунтування цієї постанови достатнім.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено 05 травня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 травня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді Бойко С.М.

Ніткевич А.В.