Справа № 283/231/20
провадження №2/283/202/2020
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2020 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В. з секретарем судових засідань Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за

позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ним права одноособової приватної власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

31.01.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 14.10.2000 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Малинського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В шлюбі народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 01.04.2019 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу 09.09.2005 року сторонами було придбано будинок в АДРЕСА_1 . Сторони не дійшли згоди спільного майна в добровільному порядку, а тому позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, згідно якої зазначає, що 09.09.2005 року він придбав житловий будинок в АДРЕСА_1 за власні грошові кошти, а саме: заощадження зроблені до шлюбу, кошти за продаж спадкового майна, грошовий вклад отриманий в спадок, позика в матері в розмірі 7000 грн., та інші позики в односельчан. ОСОБА_1 не була навіть присутня при укладенні договору купівлі-продажу. Просить суд визнати за ним право одноособової приватної власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Відносно зустрічного позову ОСОБА_1 подала відзив, та зазначила, що твердження ОСОБА_2 не відповідають фактичним обставинам справи так як , вона була присутня при укладенні договору купівлі-продажу будинку, сплачувала вартість нотаріальних послуг, будинок придбано за спільні кошти, її сестра допомагала фінансово для придбання та ремонту будинку, що підтверджується розписками. А тому, просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні відносно первісного позову заперечив та просив суд задовольнити зустрічний позов.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають до задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01.04.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 жовтня 2000 року Чоповицькою селищною радою Малинського району Житомирської області за актовим записом №20 (а.с.9)

В період шлюбу сторони придбали житловий будинок з надвірними господарськими приміщеннями в АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу від 09.09.2005 року (а.с.30). Загальна площа будинку 91,6 кв.м., житлова площа 53,7 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.31).

Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами ТОВ «Агенство нерухомості «АННАСТЕЙШН» від 14.01.2020 року, загальна площа будинку в АДРЕСА_1 , становить 91,6 кв.м., а житлова площа - 60,8 кв.м.(а.с.11-12).

На підтвердження зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 надано:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого вказано, що останній є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , а саме: грошового вкладу з належними процентами, що знаходяться в державному ощадному банку м. Малина;

- розписки від 02.09.2005 року на суму 3000 грн., від 07.09.2005 року на суму 3000 грн., від 14.04.2005 року на суму 2500 дол. США, від 26.06.2005 року на суму 2000 грн., від 28.07.2005 року на суму 7000 грн. (а.с.41-45).

ОСОБА_1 на спростування тверджень позивача за зустрічним позовом надано письмові пояснення ОСОБА_6 від 10.03.2020 року та розписку від 15.08.2018 року про вручення завдатку за будинок на суму 25000 грн. (а.с.56,58).

Під час розгляду справи, судом витребувано в приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В. копію заяви ОСОБА_1 від 09.09.2005 року про надання згоди на укладення договору ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст.12, ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, є майно незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбанні чи внесенні грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Разом з тим, п.22 вказаної постанови Пленуму визначено, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно ст.70 ЦПК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено, що житловий будинок в АДРЕСА_1 , придбаний в період шлюбу, за нотаріально посвідченою згодою іншого з подружжя на виконання вимог ст.65 СК України, а від так є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Надані ОСОБА_2 письмові докази жодним чином не спростовують вище вказаний факт, тому твердження позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими, а позовні вимоги безпідставними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню сума судового збору на корить ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 12,13,83,259,265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними господарськими приміщеннями-спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовити повністю за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1459,63 грн. понесених судових витрат за подання позову до суду.

Сторони мають право оскаржити рішення суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення до Житомирського апеляційного суду.

Суддя