печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Хабеця О.О.,

справа №757/62092/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державна казначейська служба України

суть спору: про відшкодування моральної шкоди

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 р. у справі №813/2105/18 за його позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення, визнано протиправними дії Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо порушення ЗУ «Про інформацію» та ненадання повного тексту рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.03.2015 року № 123 «Про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під`їздів багатоповерхових житлових будинків м. Львова». Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 р. змінено, виключено з його резолютивної частини третій абзац, в решті залишено без змін.

Вважає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 р. встановлені обставини, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, зокрема встановлено неправомірні дії відповідача стосовно нього.

Враховуючи наведене, вважає, що неправомірними діями відповідача, що встановлено судовим рішенням, йому (позивачу) завдано моральної шкоду, яку він оцінює в 300 000 грн., яку просить стягнути з ОСОБА_2 , в особі Державної казначейської служби.

Ухвалою судді від 20.12.2019 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористався.

Дослідивши матеріали справи, надані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 р. у справі №813/2105/18 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме визнано протиправними дії Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо порушення ЗУ «Про інформацію» щодо ненадання повного тексту рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.03.2015 року № 123 «Про порядок встановлення і технічного обслуговування домофонів на дверях під`їздів багатоповерхових житлових будинків м. Львова». В іншій частині позовних вимог закрито провадження у справі.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 р. змінено, виключено з його резолютивної частини рішення третій абзац, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями частин першої ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з даним позовом, позивач посилався на ту обставину, що судовим рішенням встановлено факт протиправності дій Виконавчого комітету Львівської міської ради. Разом з тим, вказаним судовим рішенням встановлено протиправність дій органу державної влади з процедурного питання, зокрема порушення права позивача на інформацію та своєчасне отримання рішення виконавчого комітету.

Ч.1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, доказів того, що діями виконавчого комітету міської ради щодо порушення норм закону про інформацію позивачу завдано значних моральних страждань, останнім не надано. Отже неможливо встановити причинний зв`язок між протиправними діями органу державної влади та моральними стражданнями позивача (нервові стреси, переживання, дратівливість, слабкість, головні болі, порушення режиму сну, тощо).

Довідка № 862 від 08.06.2016 року, додана позивачем до позову, не може слугувати належним та обґрунтованим доказом, оскільки не підтверджує вимоги позивача, а є лише констатацією факту перебування ОСОБА_1 на лікуванні в умовах денного стаціонару поліклініки, до того ж без зазначення в ній конкретного діагнозу позивача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 56 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 23 1167 ЦК України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Суддя Г.О. Матійчук