Провадження номер 2/234/746/2020
І м е н е м У к р а ї н и
"27" квітня 2020 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Дюміної Н.О.
при секретарі - Прилуцькій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Слов`янська Донецької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, в позовній заяві розгляд справи просив проводити у його відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повідомлені у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судових повісток та розміщення оголошення на офіційному сайті суду, до суду не з`явилися, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до п. 1 Статуту АТ КБ "ПРИВАТБАНК", акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) є державним банком. Банк утворений відповідно до установчого договору від 7 лютого 1992 р. у формі товариства з обмеженою відповідальністю під найменуванням Комерційний банк "ПриватБанк" та зареєстрований Національним банком 19 березня 1992 р. за реєстраційним № 92. Відповідно до установчого договору від 6 липня 2000 р. та на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 6 липня 2000 р. Комерційний банк "ПриватБанк" був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми у закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 р. було змінено тип Банку на публічне акціонерне товариство та його найменування на публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 тип банку було змінено з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АТ КБ "ПРИВАТБАНК",
В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно до умов яких ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання солідарно з ОСОБА_1 відповідати перед Банком за виконання останнім кредитного договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 176М-07 заборгованість по поверненню кредиту становить 475463,82 грн., яка складається з наступного:
- 152983,66 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;
- 271049,63 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Відповідно до умов п. 5 договору поруки позивачем була направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконання зобов`язань за договором MR00A +28261700 .
Згідно п. 6 договору поруки поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.
На підставі повідомлень № 30.1.1.0/2 - 73NKTLES00OC0 від 25.10.2019 та № 30.1.1.0/2 - 73NKTLES00OC0 від 25.10.2019, відповідачів належним чином було повідомлено про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № 176М-07 від 23.03.2007 року.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексуУкраїни зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що Банк взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу ОСОБА_1 у вигляді кредиту. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1ст.1054 Цивільного кодексу України.
Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача ОСОБА_1, то останній ухиляється від їх виконання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з ч. 12 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Аналогічне положення міститься у п. 4 договору поруки від 23.03.2007 року.
Згідно з ч. 2 ст. 554 цього Кодексу поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналогічне положення міститься у п. 1 договору поруки - поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, комісії, сплату неустойки, а також відшкодування збитків.
Відтак, позивач скористався своїм правом вимоги виконання зобов`язання поручителем і боржником, як солідарними боржниками ( п. 4 договору поруки).
Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачами не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконують.
Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.
Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору (п.4.1) сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом 22% річних в дату сплати процентів, при цьому, відповідно до п.4.3 вищевказаного договору у випадку порушення строків повернення кредиту - 40% річних в дату сплати процентів, зазначену вище.
Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що у період з 23.07.2007 року по 20.06.2007 року позивачем застосовувалась процентна ставка (поточна) за користування кредитом у розмірі 22,00% річних, у період з 21.06.2007 року по 07.09.2018 року - 40,00% річних у зв`язку із порушенням строків повернення кредиту, що відповідає п.4.3 кредитного договору №176М-07 від 23.03.2007 року.
Суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам, виходячи із умов договору, є правильним.
При цьому суд зазначає, що за положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.
Водночас умови укладеного кредитного договору у даній справі передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розміру процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та підвищених процентів - розміру підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому у разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.
Таким чином нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання.
При вирішенні питання щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 271049,63 грн., суд приходить до наступних висновків.
За розрахунком позивача сума пені була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу.
Згідно ст.2 Закону України №1669-VІІ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Слов`янськ є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.
Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції №1669-VII від 02.09.2014 року затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів.
З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України №1669-VІІ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м.Слов`янська.
Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м.Слов`янськ, не відповідає вимогам закону.
Як встановлено у судовому засіданні, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачів у справі є м.Слов`янськ Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із роз`ясненнями викладеними в п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Позивачем при зверненні до суд із даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 7131,96 грн.
Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4401,13 грн. оскільки позов задоволений частково - 61,71% (заявлені позовні вимоги у сумі 475463,82 грн., задоволені позовні вимоги у сумі 293407,10 грн.).
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.11, 509, 526, 527, 530, 536, 610, 611, 623, 629, 634, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення та строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області Н.О.Дюміна