Постанова

Іменем України

28 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 510/1221/17

провадження № 61-41903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

особа, яка не брала участі у розгляді справи, зверталась з апеляційною скаргою - ОСОБА_4 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , з позовом, у якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі статті 344 ЦК України.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2006 року відповідачу ОСОБА_2 належить 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 49,10 кв. м, житловою площею 36,90 кв. м, який складається в цілому з: житлового будинку глин. літ «А», літньої кухні цегл.

літ. «Б», сараю саман. літ. «В», сараю дерев. літ. «Д», вбиральні літ. «Є», сараю літ. «Ж», огорожі 1,2, споруди 3, сараю літ. «Г», яку він успадкував після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 .

У 2006 році, відповідач поїхав до м. Одеса, а у наведеному будинку залишилася проживати позивач, яка фактично вступила у володіння та користування належною відповідачеві 1/2 частиною вказаного будинку.

Позивач указувала, що з 2006 року позивачка мешкає у вказаному будинку, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, провела газове опалення, проводила капітальний та поточний ремонти за власні кошти та ін. Відповідач і третя особа, як власники вищевказаної нерухомості, інші правонаступники власників жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення частки будинку не висували, на вказану 1/2 частини нерухомого майна не претендують.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами та посилаючись на те, що з 2006 року фактично та відкрито володіє та безперервно користується спірним майном, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, як власник нерухомості, позивач вважала, що з підстав статті 344 ЦК України вона набула право власності на 1/2 частин вищевказаної нерухомості.

Короткий зміст рішень суду першої інстанцій

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 29 серпня

2017 року у складі судді Дудник В. І. позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 49,10 кв. м, житловою площею 36,90 кв. м, який складається в цілому з: житлового будинку глин. літ «А», літньої кухні цегл. літ. «Б», сараю саман. літ. «В», сараю дерев. літ. «Д», вбиральні літ. «Є», сараю літ. «Ж», огорожі 1,2, споруди 3, сараю літ. «Г».

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0539 га, яка розташована за вказаною вище адресою, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 грудня 2012 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач постійно проживає у спірному будинку, з 2006 року вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперешкодно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а тому набула на це майно право власності за набувальною давністю.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року скасовано, у справі прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач була обізнана про те, що 1/2 частина будинку, на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, належить її сину - відповідачу у справі, тому не можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просила визнати право власності за набувальною давністю, добросовісним, а проживання позивача у спірній будівлі не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю, оскільки вона достеменно знала, що володіє нерухомим майном, у якого є власник.

Апеляційний суд також указав, що відповідач ОСОБА_2 має значну заборгованість по сплаті аліментів, постановою державного виконавця на майно боржника, у тому числі і на Ѕ частину спірного будинку і земельної ділянки було накладено арешт, зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості

16 листопада 2017 року. На належну ОСОБА_2 частину будинку і земельної ділянки претендує ОСОБА_4 у рахунок погашення заборгованості по аліментах, оскільки іншого майна, на яке можна звернути стягнення у рахунок заборгованості по аліментах, у боржника немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд неправильно застосував положення статі 344 ЦК України. Заявник вважає, що вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 не мають жодного відношення до даного спору, а відтак, ухвалене судом першої інстанції рішення суду не порушує права ОСОБА_4 .

Аргументом касаційної скарги також указано те, що ОСОБА_4 не може бути стороною у даній справі, так як шлюб між нею із ОСОБА_2 було розірвано у 2004 році, а спірне майно останнім набуто у 2006 році.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2018 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу.

Даний відзив колегія суддів не бере до уваги, оскільки він не відповідає вимогам частини четвертої статті 395 ЦПК України, так як не містить доказів надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що, з 2006 року вона фактично та відкрито володіє та безперервно користується спірним майном, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, як власник нерухомості, отже на підставі статті 344 ЦК України набула право власності на 1/2 частин вищевказаної нерухомості.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Враховуючи, що право власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку належить відповідачу ОСОБА_2 , останній не припиняв володіти належною йому частиною будинку і земельної ділянки, періодично відвідував будинок, зареєстрований в ньому та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачем даним майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, та відповідно, правильно відмовив у позові.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не може бути стороною у даній справі не заслуговує на увагу, оскільки відкриваючи апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка не брала участі у розгляді справи, апеляційний суд фактично дійшов висновку, що судом першої інстанції вирішено питання про її права та обов`язки.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська