БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/148/2020
Провадження № 2/497/260/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцева С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовну заявою ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернулася до суду з названим позовом, який згодом уточнила (а.с.41-48), та просить постановити рішення, яким:

- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не меш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з травня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за нею, позивачем в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що її батьку - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві власності належало кожному по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 . Її батько ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину що відкрилася після його смерті на Ѕ частину вищезазначеної квартири прийняли спадкоємці першої черги за законом - діти померлого: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Кожна з них успадкувала по ј частини вищеназваної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 з якою батько не перебував в зареєстрованому шлюбі. Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину вищеназваної квартири.

З травня 2010 року батько позивача був хворим та перебував на диспансерному обліку, тому потребував сторонньої допомоги, в зв`язку з чим позивач стала проживала разом з батьком та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 . По твердженню позивача, вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, всю опіку над батьком та ОСОБА_3 позивач здійснювала самостійно, доглядала їх, купувала ліки, готувала їм їжу, купувала продукти на всю сім`ю, розпоряджалася їх пенсією. Після смерті батька ОСОБА_4 , позивач продовжувала проживати в вищезазначеної квартирі разом з ОСОБА_3 , так як вона була інвалідом другої групи, та мала потребу в сторонній допомозі, та по день її смерті позивач забезпечувала ОСОБА_3 усім необхідним, здійснювала догляд за ОСОБА_3 до часу її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 як за своєю рідною матір`ю.

Однак, родинні відносини між нею, позивачем та померлою ОСОБА_3 довести нотаріусу не представляється можливим. З огляду на зазначені обставини вона, позивач змушена звернутися до суду з питання встановлення факту проживання однією сім`єю з метою оформлення своїх спадкових прав.

Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги за поданою заявою, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в позові. Підтвердила та розповіла про обставини спільного проживання з батьком ОСОБА_4 та його цивільною дружиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач Болградська міська рада Одеської області в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.91, 97). Подав заяву про розгляд справи у відсутність представника з проханням задовольнити вимоги заявника (а.с.92, 93).

Третя особа ОСОБА_2 підтримала вимоги ОСОБА_1 , та наполягала на їх задоволенні, надала пояснення з підстав зазначених в уточненій позовній заяві.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, заяви та пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 за наступних підстав.

Щодо встановлення юридичного факту.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року.

Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Нижні Соколи Асиновського району Томської області. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від народження вона мала прізвище « ОСОБА_1 », її батька значаться: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (а.с.11).

03 березня 1989 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , та змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.52), який у подальшому було розірвано 18.02.1999 році, що вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12).

Батько позивача ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 були власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кожний на Ѕ частку, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житло № НОМЕР_2 від 20.08.1993 року (а.с.26), витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Болградське БТІ» від 15.12.2012 року (а.с.27).

Згідно домової книги для прописки громадян проживаючих в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 за вказаною адресою були зареєстровані і спільно проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 06.07.1988 року (а.с.31-32).

ОСОБА_3 була інвалідом ІІ групи (а.с.17, 18), за станом здоров`я як батько позивача ОСОБА_4 , так і ОСОБА_3 потребували сторонньої допомоги (а.с.19-20, 21).

Третя особа ОСОБА_2 підтвердила, що її рідна сестра позивач по справі ОСОБА_1 з травня 2010 року спільно проживала з батьком ОСОБА_4 та його цивільною дружиною ОСОБА_3 , які потребували постійної допомоги, проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_10 (а.с.106), ОСОБА_11 (а.с.103), які є мешканцями м. Болград, Одеської області, друзями та сусідами сім`ї позивача, спільно проживали в будинку АДРЕСА_3 , суду пояснили, що їм достовірно відомо, що ОСОБА_4 є батьком позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , їх батько тривалий час проживав зі співмешканкою ОСОБА_3 з якою офіційно шлюб не реєстрували. Позивач доглядала батька та ОСОБА_3 до дня їх смерті, надаючи їм відповідну допомогу, повністю їх утримувала, піклувалася, та здійснювала поховання кожного з них. Проживали вони спільно як сім`я, оскільки мали спільний бюджет, позивач розпоряджалася їх пенсією, здійснювала для них усі покупки, готувала спільно на всіх їжу, сплачувала усі комунальні послуги.

Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки є сусідами сім`ї позивача, та добре знали нині покійних ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та проживали в одному будинку.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Оцінюючи покази вищевказаних свідків, пояснення сторін по справі, у сукупності з іншим доказами у справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині встановлення юридичного факту.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_3 , виданим на підставі запису акту про смерть № 82 від 23 січня 2017 року, складеним Болградським районним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.16).

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій згідно свідоцтва про право особистої власності на житло за №542 від 20.08.1993 року виданим Болградською міською радою народних депутатів (а.с.26).

З матеріалів спадкової справи №17/2017, наданої приватним нотаріусом Станєвою В.Б. (а.с.72-79), щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 (а.с.73).

Частиною 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємців першої, другої та третьої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 немає.

Згідно ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину, як члена сім`ї тощо.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже для встановлення факту проживання однією сім`єю враховується наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно врахувати ознаки, визначенні у понятті домогосподарство закріплені у ст.1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000 року. Отже, домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь - яких з цих стосунків або бути і в тих, і в інших стосунках.

Як було встановлено судом, про що детально зазначено вище в рішенні, позивач ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто були сім`єю.

Тому, позивач ОСОБА_1 будучи спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки, як вже було встановлено судом на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, та шляхом подачі заяви нотаріусу.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Нижні Соколи, Асиновського району Томської області з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 75 років за адресою: АДРЕСА_2 з травня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 07.02.2018 року органом 5129 право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , як за спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо … апеляційного оскарження, … продовжуються на строк дії такого карантину.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення виготовлено 29.04.2020 року.

Суддя С.В.Кодінцева