ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13451/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/539/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист права споживача, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Облтеплокомуненерго» (далі по тексту - АТ «ОТКЕ»), в якому просила стягнути з останнього на її користь 161,46 грн пені за період з 03 по 28 жовтня 2019 року та судові витрати.

Позов обґрунтовувала тим, що вона є квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відповідач надає послуги з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води від 16.07.2019. 01.05.2019 АТ «ОТКЕ» припинило надання послуги з централізованого постачання гарячої води, в тому числі за вищевказаною адресою. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.10.2019 визнано неправомірними дії АТ «ОТКЕ» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано АТ «ОТКЕ» відновити надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за вказаною адресою та стягнуто на її користь пеню в розмірі 962,55 грн за період з 01 травня по 02 жовтня 2019 року. Посилаючись на пп. 19, 21 договору та ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивачка вважає, що відповідач, як виконавець, який не надав передбачену договором послугу, повинен сплатити пеню за кожний день прострочення у розмірі 3% місячної плати за 1 день за інший період - з 03 по 28 жовтня 2019 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «ОТКЕ» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 161,46 грн та витрати понесені на оплату правничої допомоги в розмірі 500 грн.

В апеляційній скарзі АТ «ОТКЕ» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в розмірі 161,46 грн та стягнення витрат понесених позивачкою на оплату правничої допомоги в розмірі 500 грн скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог або направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на його незаконність та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у позовній заяві позивачка конкретно не вказує, що саме просить стягнути з відповідача - або неустойку, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів», або компенсацію, передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зазначає, що не підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 3%, передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки у спірних правовідносинах неможливо визначити ні вартість послуг за спірний період, ні загальну вартість замовлення, а також у зв`язку з тим, що укладеним між сторонами договором не передбачено стягнення пені.

Заявник вважає, що розрахунок пені зроблений судом на підставі припущення, приймаючи за вартість послуги вартість гарячої води спожитої за квітень 2019 року, більш логічним, на його думку, було б враховувати при розрахунку пені вартість води спожитої позивачкою за день.

Порушення норм процесуального права заявник вбачає в тому, що рішення у справі ухвалене під головуванням судді Карапути Л.В., яка вже ухвалювала рішення в аналогічній справі, а також в тому, що сином позивачки є суддя Деснянського районного суду м. Чернігова, який мешкає разом з мамою, а отже фактично є стороною у справі, а тому оскаржуване рішення прийняте з порушенням правил територіальної підсудності.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та стягнути АТ «ОТКЕ» понесені позивачкою витрати на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000 грн, посилаючись на те, що доводи відповідача є неспроможними та не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язання, передбаченого договором та законом.

Позивачка зазначає, що судом розраховано розмір пені із суми, вказаної в останній квитанції на оплату послуг з гарячого водопостачання, що є дійсною вартістю послуги.

Вказує, що доводи відповідача про те, що висновок суду про споживання у квітні 2019 року позивачем 2 куб.м гарячої води ґрунтується на припущеннях є маніпуляцією апелянта, спрямованою на введення суду апеляційної інстанції в оману, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на спростування обсягу спожитої гарячої води у квітні 2019 року та приблизності переданих позивачем показань лічильника не надано.

Наголошує, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач як надавач послуг з постачання гарячої води не несе будь-якої відповідальності за порушення зобов`язань, передбачених договором та законом.

Повідомляє, що її син не зареєстрований у АДРЕСА_1 з 12.08.2019, що підтверджується копією його паспорта.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок виконавця послуг сплатити споживачу пеню в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання передбачено підпунктом 19 п. 19 Договору та ч. 5, 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вирішуючи питання про розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача за період з 03 жовтня по 28 жовтня 2019 року (26 днів), суд виходив з вартості послуги з централізованого постачання АТ «ОТКЕ» гарячої води за квітень 2019 року за 1 м3 (103,48 грн) та кількості спожитої позивачем послуги - 2 м3 гарячої води, що підтверджується квитанцією від 22.05.2019.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 16.07.2019 (далі - Договір) є споживачем вказаних послуг, які надаються АТ «ОТКЕ» (а.с. 5-7, 12, 13-16).

Відповідно до п. 1 Договору виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором.

Тариф на послугу з централізованого постачання гарячої води становить 103,48 грн за куб. метр (пп. 1 п. 5 Договору).

Плата за надані послуги за наявності засобів обліку щомісяця справляється за їх показаннями, що знімаються споживачами та зазначаються в платіжному документі, наданому виконавцем, або надаються виконавцю будь-яким іншим способом (за допомогою телефонного зв`язку, електронних сервісів запроваджених виконавцем тощо) (п. 7 Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць, якщо інше не визначено договором (п. 9 Договору).

Згідно з пп. 1 п. 16 Договору споживач має право на отримання своєчасно та належної якості послуг згідно із законодавством та умовами цього договору.

Підпунктами 1, 12, 19 п. 19 Договору встановлено, що виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, встановлений законодавством і цим договором; сплачувати споживачу неустойку (штраф, пеню) у разі ненадання послуг або надання послуг неналежної якості у порядку та у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Виконавець несе відповідальність, крім іншого, за порушення прав споживачів згідно із законодавством та за порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (п.п. 3, 4 п. 21 Договору).

За п. 30 Договору сторони звільняються від відповідальності згідно з цим договором у разі настання дії непереборної сили (дії надзвичайних ситуацій техногенного, природного або екологічного характеру), яка унеможливлює надання відповідної послуги згідно з умовами договору.

З матеріалів справи, зокрема з квитанції за оплату послуг за квітень 2019 року, вбачається, що у позивачки відсутня заборгованість перед відповідачем за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води (а.с. 9-11).

Відповідачем не заперечується, що з 01.05.2019 АТ «ОТКЕ» надання послуг з постачання гарячої води населенню було припинено через значну заборгованість мешканців м. Чернігова за спожиту теплову енергію та неспроможність виробника вказаної послуги здійснити закупівлю в НАК «Нафтогаз України» природного газу, який використовується для підігріву води. Для мешканців м. Чернігова зазначена обставина є загальновідомою, а тому відповідно до приписів ст. 82 ЦПК України, зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.10.2019 (справа № 750/9914/19), залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.01.2020, позов ОСОБА_1 до АТ «ОТКЕ» про захист права споживача - задоволено частково.

Визнано неправомірними дії АТ «ОТКЕ» по припиненню надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано АТ «ОТКЕ» відновити надання послуги з постачання гарячої води ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ «ОТКЕ» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 962,55 грн, витрати понесені на оплату правничої допомоги в розмірі 3 000 грн.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. (ст. 614, 617 ЦК України)

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2).

Положеннями вказаного Закону передбачено наступне.

Споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (пп. 1 ч. 1 ст. 7).

В свою чергу, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством (пп. 1,6 ч. 2 ст. 8).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9).

Частиною 1 ст. 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 16 вказаного Закону надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на:

1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами;

2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами;

3) ліквідацію наслідків аварії.

Виконавець послуги з постачання гарячої води та з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску (ч. 2 ст. 22, ч. 2 ст. 23).

Виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця (ч. 4 ст. 26).

Також, Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Зважаючи на преюдиційний характер рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.10.2019, яким встановлено, що відповідач 1 травня 2019 року безпідставно припинив надання позивачці послуги з постачання гарячої води, яке не було відновлено у спірний період з 3 по 28 жовтня 2019 року, що сторонами не оспорюється, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для захисту прав позивачки як споживача послуг з постачання гарячої води шляхом стягнення пені за неналежне виконання виконавцем послуг своїх обов`язків відповідно до приписів ч. 5, 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, апеляційний суд погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром пені виходячи з вартості та кількості спожитої гарячої води у квітні 2019 року на підставі квитанції від 22.05.2019 року (а.с. 10-11).

Доводи апеляційної скарги про те, що пеня у розмірі 3%, яка передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», не підлягає стягненню на користь позивача, так як у спірних правовідносинах неможливо визначити ні вартість послуг за спірний період, ні загальну вартість замовлення, а також у зв`язку з тим, що укладеним між сторонами договором не передбачено стягнення пені є помилковими.

Підпунктом 19 пункту 19 Договору передбачено обов`язок виконавця послуг сплачувати споживачу неустойку (штраф, пеню) у разі ненадання послуг або надання послуг неналежної якості у порядку та у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Також виконавець несе відповідальність, крім іншого, за порушення прав споживачів згідно із законодавством та за порушення зобов`язань, установлених цим договором або законодавством (п.п. 3, 4 п. 21 Договору).

Положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ч. 1 ст. 9) та Договору (п. 9) передбачено, що розрахунковим періодом за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця є календарний місяць, відтак розрахунок пені за даними вартості та кількості спожитої гарячої води у квітні місяці, перед припиненням її подачі з 01.05.2019, є «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, та забезпечує адекватне відшкодування за порушення своїх обов`язків по наданню послуг відповідачем, що відповідає вимогам статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таким, позиція відповідача про те, що більш логічним було б враховувати при розрахунку пені вартість води спожитої позивачкою за день, є його припущенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позовній заяві позивачка не вказує, що саме просить стягнути з відповідача - або неустойку, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів», або компенсацію, передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не відповідають дійсності. Із позовної заяви вбачається, що позивачка як споживач послуг АТ «ОТКЕ» просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 3% за незаконне припинення надання послуг з постачання гарячої води, посилаючись при цьому на положення ч. 5, 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, стягнувши пеню згідно приписів ч. 5, 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», районний суд вірно застосував норми матеріального права.

Не є слушними доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ухвалення рішення в іншій справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ОТКЕ» про захист прав споживача, розгляд якої відбувався під головуванням судді Карапути Л.В., не свідчить про упередженість судді. Пунктом 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Безґрунтовним є твердження відповідача про ухвалення оскаржуваного рішення з порушенням правил територіальної підсудності з посиланням на те, що сином позивачки є суддя Деснянського районного суду м. Чернігова, який мешкає разом з мамою, а отже фактично є стороною у справі, оскільки стороною у справі є саме ОСОБА_1 , яка не є суддею, та не може бути ототожнена з будь-якою іншою особою.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується на вимогах закону, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ «ОТКЕ» без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Прокоф`єв Б.І. просить вирішити питання про відшкодування за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн, яка була надана ним в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу - п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як убачається з матеріалів справи, правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Прокоф`євим Б .І. на підставі та відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання правової допомоги № 47/АФ/18 від 10.09.2018 (а.с. 27, 28). Згідно квитанції № 291202 серії ААІ від 19.03.2020 ОСОБА_1 було сплачено адвокату Прокоф`єву Б.І. гонорар у сумі 1 000 грн за надання послуги правової допомоги у справі № 750/13451/19 (22-ц/4823/539/20) по договору № 47/АФ/18 від 10.09.2018 та акту від 19.03.2019. Сума гонорару відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 19.03.2020 та акту виконаних робіт від 19.03.2020 складається з витрат на аналіз апеляційної скарги відповідача, надання усної консультації у кількості 1 год та на підготовку відзиву на апеляційну скаргу і надіслання його сторонам у справі, загальною вартістю 1 000 грн.

Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, беручи до уваги складність даної справи, колегія суддів вважає за доцільне зменшити суму заявлених до відшкодування витрат адвоката Прокоф`єва Б.І. та стягнути з АТ «ОТКЕ» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 500 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 січня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (місце знаходження: м. Чернігів, вул. Реміснича, буд. 55-б, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 500 (п`ятсот) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: