Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/617/20
Провадження № 2/433/437/20
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"27" квітня 2020 р.

Суддя Троїцького районного суду Луганської області Певна О.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АРТЕМІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ПОБЄДА ТРУДА», третя особа: ФОНД ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ, про визнання припиненими трудових відносин

В С Т А Н О В И В:

На адресу Троїцького районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АРТЕМІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ПОБЄДА ТРУДА», третя особа: ФОНД ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ, в якій позивач просить суд визнати припиненими трудові відносини між ним, ОСОБА_1 , як тимчасово виконуючим повноваження керівника, та Публічним акціонерним товариством «АРТЕМІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ПОБЄДА ТРУДА» з 10 квітня 2020 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, крім іншого, суддя перевіряє додержання усіх передумов відкриття провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Вважаю, що даний спір не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 2836).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 3032 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в цивільній справі за п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, слід тлумачити в ширшому значенні, в тому числі, і щодо тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, оскільки в таких випадках суд не роз`яснює, до якого суду слід звертатися з таким позовом (правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18).

З огляду на матеріали справи ухвалою господарського суду Донецької області від 03.05.2018 у справі №905/338/15 відмовлено у задоволенні клопотання ліквідатора арбітражного керуючого Сиволобова М.М. №01-16/201 від 27.04.2018р. про відкладення розгляду справи у судовому засіданні на іншу дату; клопотання Фонду державного майна України від 27.03.2018р. №10-52-6005 про припинення провадження у справі №905/338/15 задоволено; провадження у справі №905/338/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Артемівський машинобудівний завод Побєда труда, м. Артемівськ Донецької області припинено; арбітражному керуючому Сиволобову Максиму Марковичу ухвалено продовжувати виконувати повноваження керівника ПАТ Артемівський машинобудівний завод Побєда труда, м.Артемівськ Донецької області до призначення керівника у встановленому законом порядку.

Припиняючи провадження у справі, місцевий господарський суд керувався приписами п.43 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" від 18.01.2018р. №2269-VIII, за імперативними приписами якої, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Судом встановлено, що наказом Фонду державного майна України від 14.07.1997р. №19-ДПК Про прийняття рішення щодо приватизації корпоративних об`єктів було прийнято рішення про приватизацію Публічного акціонерного товариства Артемівський машинобудівний завод Побєда труда, м.Артемівськ Донецької області шляхом продажу акцій. Зі змісту обмеженої виписки про стан рахунку акцій в цінних паперах станом на 15.03.2018р., власником 98,9813% акцій Публічного акціонерного товариства Артемівський машинобудівний завод Побєда труда є Фонд державного майна України.

З урахуванням клопотання Фонду державного майна України, зазначене стало підставою для виконання приписів Закону та припинення провадження у справі.

Зазначена ухвала суду в частині зобов`язання арбітражного керуючого Сиволобова ОСОБА_2 Марковича продовжувати виконувати повноваження керівника ПАТ Артемівський машинобудівний завод Побєда труда, м.Артемівськ Донецької області до призначення керівника у встановленому законом порядку набрала законної сили, а позивачем не надано суду відомостей про її оскарження в цій частині.

З огляду на правовідносини, що склалися між вказаними в позовній заяві учасниками, суд відмічає, що арбітражний керуючий призначається судом і діє відповідно до приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Виконання арбітражним керуючим своїх повноважень, а саме обов`язків керівника ПАТ Артемівський машинобудівний завод Побєда трудане підтверджують наявність трудових відносин та відповідних гарантій, які з ними пов`язані. Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не визначає автоматичного виникнення трудових обов`язків в цьому випадку.

Обов`язковою умовою трудових відносин є наявність трудового договору між працівником та роботодавцем. У даному випадку арбітражний керуючий був призначений судом, є суб`єктом незалежної професійної діяльності, не є найнятим працівником, а тому трудовий договір між ним і підприємством відсутній.

Слід також відмітити те, що правовідносини щодо оплати праці арбітражного керуючого врегульовані саме Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і є, у даному випадку, цивільно-правовими відносинами, отже норми трудового законодавства (аналогія закону), до цих правовідносин застосовані бути не можуть. Крім того, окремий порядок розрахунків з арбітражним керуючим, також встановлений бути не може, як такий що не відповідає Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Все це вказує на відсутність підстави та предмету позову, що може виникнути з трудових правовідносин.

Більш того, обраний позивачем спосіб захисту визнання припиненими трудові відносини між сторонами не відповідає жодному із передбачених трудовим законодавством.

Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що з вимогою про звільнення у встановленому законом порядку позивач звертається до третьої особи, вимоги до якої в позові не пред`явлено.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі у зв`язку із пред`явленням заяви, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Згідно правил ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви. Така ухвала надсилається позивачеві не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 186, 258, 260-261 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АРТЕМІВСЬКИЙ МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД «ПОБЄДА ТРУДА», третя особа: ФОНД ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ, про визнання припиненими трудових відносин - відмовити.

Із урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Певна