Справа № 462/1399/20
УХВАЛА

30 квітня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Журавльовій А.С.,

за участю стягувача ОСОБА_1 ,

представника стягувачів ОСОБА_2 ,

представника боржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду у м. Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (заінтересовані особи: стягувачи ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та боржник ОСОБА_6 ) про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець Маковецький З.В. звернувся до суду з поданням, в якому просить звернути стягнення на нерухоме майно: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 01) та земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, кадастровий номер № :06:018:012 (реєстраційний номер 1), що розташовані на АДРЕСА_1 , яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_6 та згідно з Державним реєстром прав на нерухоме майно значиться зареєстрованим за ОСОБА_7 , для виконання ОСОБА_6 зобов`язань за виконавчими листами у справі № 462/2589/14-ц, виданих 25 червня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова. Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у нього перебуває зведене виконавче провадження № 56738578 з примусового виконання трьох виконавчих листів № 462/2589/14-ц, виданих 25 червня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5950007 гривень 47 коп. боргу, на користь ОСОБА_1 2399618 гривень 83 коп. боргу та на користь ОСОБА_4 3731014 гривень 58 коп. боргу. У добровільному порядку боржник суми боргу не повертає. За договором дарування майна та земельної ділянки від 02 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., ОСОБА_6 подарувала своєму синові ОСОБА_7 нерухоме майно, а саме: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, кадастровий номер № :06:018:012, що розташовані на АДРЕСА_1 . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року цей договір дарування визнано недійсним. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності ОСОБА_7 на спірне нерухоме майно не скасовано, а державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно не відновлена. В зв`язку з наведеним та на підставі ст. 440 ЦПК України, просить подання задовольнити.

Приватний виконавець Маковецький З.М., будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, проте, подав письмову заяву, в якій подання підтримав та просить проводити розгляд у його відсутності, і тому його неявка не є перешкодою для розгляду його подання /а.с.63/.

У судовому засіданні стягувач ОСОБА_1 та представник стягувачів адвокат Русенко Р.І. подання приватного виконавця підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, які наведені у цьому поданні.

Суд, врахувавши обставини даної конкретної справи, а також, з метою забезпечення прав заінтересованих осіб (стягувачів та боржника) доступу до правосуддя, 04 березня 2020 року подання приватного виконавця залишив без руху та зобов`язав, зокрема, долучити примірники подання з додатками для вручення заінтересованим особам /а.с.31/.

12 березня 2020 року приватний виконавець Маковецький З.В. подав до суду клопотання з додатками про усунення недоліків подання /а.с.33,32/.

У судовому засіданні представник боржника адвокат Цімура Я.Р. проти задоволення подання заперечив, подавши письмові заперечення /а.с.64,65/, пояснивши, що на його думку відсутні підстави для звернення стягнення на спірне майно, оскільки це майно належало на праві спільної сумісної власності подружжя ще й чоловіку боржника ОСОБА_8 , а частки у спільному майні співвласників не визначені, і тому просить у задоволені подання відмовити.

Суд ухвалив розглядати подання приватного виконавця без участі стягувача ОСОБА_5 , який будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з`явився, проте його неявка не є перешкодою для розгляду цього подання.

29 квітня 2020 року представник боржника адвокат Цімура Я.Р. подав до суду клопотання про залучення до розгляду подання заінтересованої особи чоловіка боржника ОСОБА_8 , покликаючись на те, що спірне майно належало на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_9 /а.с.55/.

30 квітня 2029 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволені клопотання адвоката Цімури Я.Р. від 29 квітня 2020 року відмовлено за безпідставністю та необґрунтованістю.

Заслухавши заінтересовану особу, представників заінтересованих осіб, дослідивши матеріали подання, суд прийшов до висновку, що подання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року у справі № 462/2589/14-ц за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_6 (третя особа: ОСОБА_7 ) про визнання права власності та стягнення заборгованості ухвалено: позов задовольнити; стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5948789 гривень 47 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору. Всього стягнути 5950007 гривень 47 коп.; стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 2398400 гривень 83 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору. Всього стягнути 2399618 гривень 83 коп.; стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3729796 гривень 58 коп. боргу та 1218 гривень 00 коп. судового збору. Всього стягнути 3731014 гривень 58 коп.; в решті вимог позову відмовити.

25 червня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова видано три виконавчих листів № 462/2589/14-ц про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вищевказаних сум /а.с.4-6/.

На підставі цих трьох виконавчих листів за № 462/2589/14-ц приватний виконавець Маковецький ОСОБА_10 .В. двома постановами від 09 липня 2018 року та постановою від 02 березня 2020 року відкрив виконавчі провадження № 56738578, 56737606 та 61431414 /а.с.7,8,10/, які його постановами від 09 липня 2018 року та 02 березня 2020 року були об`єднані у зведене виконавче провадження № 56738578 /а.с.9,11/.

За договором дарування майна та земельної ділянки від 02 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., ОСОБА_6 подарувала своєму синові ОСОБА_7 нерухоме майно, а саме: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, кадастровий номер № :06:018:012, що розташовані на АДРЕСА_1 /а.с.12,13/.

Зі змісту пункту 2 вказаного договору дарування майна та земельної ділянки слідує, що відчужуване нерухоме майно належало дарувальнику ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 28 серпня 2010 року по справі № 2-2720 та акту приймання-передачі майна від 28 серпня 2010 року, зареєстрованого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04 жовтня 2010 року, витяг № 27515315. Тобто, спірне нерухоме майно до укладання 02 квітня 2014 року договору дарування являлося об`єктом права особистої власності ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд вважає некоректним твердження представника боржника про те, що вищевказане нерухоме майно, що розташоване на АДРЕСА_1 належало ОСОБА_6 та її чоловіку ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності подружжя, та не бере це твердження до уваги.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, вищевказаний договір дарування визнано недійсним.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис (реєстраційні номери 01 та 1) про реєстрацію права власності ОСОБА_7 на спірне нерухоме майно не скасовано, а державна реєстрація права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно не відновлена /а.с.14,15/.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частинами 3, 4 статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 676/1314/19.

Беручи до уваги, що ОСОБА_6 є власником лазні-пральні, котельні та земельної ділянки, що розташовані на АДРЕСА_1 , разом із тим це право боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, що перешкоджає виконанню судового рішення, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 440 ЦПК України, суд

постановив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (заінтересовані особи: стягувачи ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та боржник ОСОБА_6 ) про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 01) та земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, кадастровий номер № :06:018:012 (реєстраційний номер 1), що розташовані на АДРЕСА_1 , яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_6 та згідно з Державним реєстром прав на нерухоме майно значиться зареєстрованим за ОСОБА_7 , для виконання ОСОБА_6 зобов`язань за виконавчими листами у справі № 462/2589/14-ц, виданих 25 червня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Стягувачи: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКП: НОМЕР_1 );

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ; РНОКП: НОМЕР_2 );

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Боржник: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 ; РНОКП: НОМЕР_4 ).

Повний тест ухвали складений 05 травня 2020 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.