У Х В А Л А Справа № 932/1408/20

Провадження №2/932/901/20

25 березня 2020 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Компанії «Українське.com.ua», про захист авторського та інтелектуального права, шляхом визнання його порушеним та про солідарне стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Компанії «Українське.com.ua», у якій вона прохає визнати порушеними, шляхом недозволеного опублікування на веб-ресурсах графічних зображень та продажу контрафактних примірників її авторських творів, її авторське та інтелектуальні права та стягнути солідарно із відповідачів на її користь компенсацію у розмірі 425 070 гривень.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачі десятиденний строк на усунення недоліків у вигляді подання доказів сплати судового збору в розмірі 4250 гривень 70 копійок за вимогу майнового характеру про солідарне стягнення компенсації у розмірі 425 070 гривень, а також позовної заяви у новій редакції, у кількості сторін по справі, із зазначенням по-батькові відповідача ОСОБА_2 , його адреси реєстрації або останньої відомої адреси місця його мешкання, поштового індексу та реєстраційного номеру облікової картки платника податку; повного найменування відповідача компанії «Українське.com.ua», його ідентифікаційного коду і поштового індексу; ціни позову.

23 березня 2020 року до суду, засобами електронної пошти, надійшло два клопотання позивачки щодо усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 10 лютого 2020 року. Так, позивачка посилається на те, що згідно із вимогами ст. 188 ЦПК України, вимога про стягнення компенсації є похідною від вимоги про визнання її авторського права порушеними, а тому її позовна заява носить немайновий характер, що звільняє її від обов`язку вказувати ціну позову. Вважає, що оскільки вимога про стягнення компенсації не є самостійною, то і судовий збір за її пред`явлення не справляється. Посилаючись на п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року за № 10, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року за № 5, підпункт «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», вказує, що за подання позову про стягнення компенсації за порушення авторського права, судовий збір не справляється. Що стосується подання позову у новій редакції, із вказівкою повного найменування відповідачів та їх реквізитів, позивачка зазначила, що самостійно отримати повну інформацію про особи відповідачів вона не може, тому одночасно із позовом нею подано клопотання про витребування доказів, які дозволять встановити належних відповідачів по справі.

Таким чином, жоден із недоліків позовної заяви, що визначені в ухвалі суду від 10 лютого 2020 року, позивачкою не усунутий, з посиланням на відсутність обов`язку із сплати судового збору та визначення ціни позову, а також на неможливість усунення недоліків через відсутність усієї інформації про особи відповідачів та можливість отримання такої інформації судом самостійно, на підставі поданого нею клопотання про витребування доказів.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 185 ЦПК суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених законом, протягом 5 днів з дня її надходження до суду постановляє ухвалу про залишення такої заяви без руху. Якщо позивач не усуне недоліків у строк, установлений судом, заява вважатиметься неподаною та буде повернена позивачеві. Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року визначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно із вимогами ч. 3, 7 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Пунктом «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, як один із способів захисту авторського права, подання до суду позову про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах щодо спорів, що пов`язані з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, що пов`язані з відшкодуванням його вартості громадянам, яких реабілітовано відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Як зазначено Верховним Судом в ухвалі від 25 жовтня 2019 року по справі № 640/19996/18, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються винятково громадяни, реабілітовані відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» і тільки у тих спорах, що пов`язані з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних із відшкодуванням його вартості.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є реабілітованою особою, згідно із цим Законом, то зазначені пільги щодо сплати судового збору на неї не поширюються.

За таких обставин, суд вважає безпідставним посилання позивачки на п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу для її звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Твердження позивачки про те, що вимога про стягнення компенсації є похідною від основної вимоги про визнання авторського права порушеним, що, в свою чергу, зумовлює виключно немайновий характер спору, є очевидно безпідставним, оскільки ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення компенсації саме у грошовій формі, шляхом стягнення твердої грошової суми із відповідачів солідарно. Отже, ця вимога ОСОБА_1 має свій грошовий вираз і є майновою, у зв`язку із чим, її незгода з вимогами ухвали суду від 10 лютого 2020 року не звільняє її від обов`язку сплати судового збору у вказаному розмірі. Крім цього, відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року за № 5, при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі те, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків.

Що стосується самостійного витребування судом на цій стадії справи інформації від постачальника послуг інформаційно-телекомунікаційних мереж, операторів мобільного зв`язку та від виконавчого органу місцевого самоврядування для встановлення належних відповідачів по справі, суд змушений знов зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року за № 5, дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України у адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Вимогами ст. 175 ЦПК України передбачено обов`язок позивача визначити повне найменування або прізвище, ім`я та по-батькові відповідачів по справі, їх місцезнаходження або місце проживання, засоби зв`язку. Виключень із цього обов`язку, у випадку порушення права невстановленою особою, норма ст. 175 ЦПК України, як і решта норм цивільно-процесуального законодавства, не містить. Як вже зазначалось судом, у випадку, коли позивач не володіє інформацією про особу, якою порушено право, він може звернутись до суду із заявою про забезпечення доказів, шляхом їх витребування, до подання позовної заяви. Витребування доказів, у випадку, коли фактично відповідач по справі не визначений, до відкриття провадження у справі за отриманим судом позовом, не є можливим. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Не володіючи інформацією про повне прізвище, ім`я та по-батькові відповідача, його останнє відоме місце проживання чи місце реєстрації, суд не має можливості виконати вимоги ч.ч. 1, 6, 8 ст. 187 ЦПК України щодо перевірки місця реєстрації відповідача для встановлення факту дотримання позивачем вимог територіальної підсудності спору, та не може відкрити провадження у справі.

Через те, що вимоги ухвали суду від 10 лютого 2020 року позивачкою безпідставно не виконано, внаслідок власного довільного тлумачення норм процесуального права, позовна заява підлягає поверненню позивачці як така, що не подана.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 43, 44, 83, 116, 117, 175, 177, 185, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Компанії «Українське.com.ua», про захист авторського та інтелектуального права, шляхом визнання його порушеним та про солідарне стягнення компенсації - вважати неподаною та повернути позивачці.

Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до вимог п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів редакції Закону» від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційну скаргу може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя І.Ю. Литвиненко