Справа № 183/1946/19
№ 2/183/670/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
27 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 03 листопада 1994 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 38.
Підчас спільного проживання в шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 її батькові - ОСОБА_3 , на підставі ордеру № 164, виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району, та на родину: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 1991 р.н., ОСОБА_5 , 1997 р.н., мати ОСОБА_6 була виділена квартира АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що в зазначеній квартирі зареєстрований її чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 03 червня 2018 року в квартирі не проживає, житловим приміщенням не користується, свої особисті речі з квартири вивіз та добровільно з реєстрації не знявся.
В зв`язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 71,72 ЖК України, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 03 травня 2019 року відкрите провадження у справі.
20 січня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про залучення його до участі у справі як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору та звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування вимог ОСОБА_3 , як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, посилався на те, що на підставі ордеру № 164, виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району від 24 листопада 2006 року, йому та членам його сім`ї з шести осіб, була надана чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 ,
Відповідач ОСОБА_2 був чоловіком його дочки ОСОБА_1 , шлюб між ними розірвано у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2019 року (справа № 183/2571/18).
Наразі відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в зазначеній квартирі, але з 03 червня 2018 року в ній не проживає, житловим приміщенням не користується, особисті речі з квартири вивіз та добровільно з реєстрації не знявся.
Він, ОСОБА_3 , як наймач житлового приміщення, несе обов`язок по сплаті всіх комунальних послуг, в тому числі за фінансовою допомогою доньки ОСОБА_1 , а тому сплата комунальних платежів за особу, яка фактично не проживає в житловому приміщенні, ставить їх у скрутне матеріальне становище.
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_3 , як третя особа з самостійними вимогами, в позовній заяві просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 20 січня 2020 року прийнято позовну заяву третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позови об`єднано в одне провадження.
Ухвалою суду від 11 березня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені нею вимоги, у разі повторної неявки відповідача, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від останнього на адресу суду не надходило.
Представник третьої особи - Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності.
Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання, не заперечує проти проведення заочного розгляду справу.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі ордеру № 164, виданого Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району від 24 листопада 2006 року, на склад сім`ї з шести осіб, була надана чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , в яку він та члени його сім`ї (дружина ОСОБА_6 , донька ОСОБА_7 , її чоловік ОСОБА_2 та онуки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) вселилися та були зареєстровані.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 04 червня 1973 року.
З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, вбачається, що 03 листопада 1994 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , актовий запис № 38. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 присвоєне прізвище ОСОБА_9 .
12 квітня 2019 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 183/2571/18), що підтверджується відомостями з єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до довідки Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області № 48 від 25 лютого 2019 про склад сім`ї, за вищезазначеною адресою з 28 листопада 2006 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , 1974 року народження.
Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 27 лютого 2019 року, складеного депутатом Гвардійської селищної ради ОСОБА_10 в присутності мешканців будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 , зять основного квартиронаймача ОСОБА_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований, але фактично з 03 червня 2018 року у квартирі не проживає.
Згідно ст. 163 Житлового Кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктом 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 Житлового Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Приписами ст. 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Отже, судом встановлено, що відповідач без поважних причин більше 6 місяців не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , та з реєстрації добровільно не знявся.
У відповідності до положень ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Вище встановлено, що наймачем спірного житлового приміщення є ОСОБА_3 (третя особа з самостійними вимогами).
При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
За вказаних обставин, суду не надано доказів того, що права позивача ОСОБА_1 у даному випадку порушені та підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України, враховуючи ту обставину, що станом на теперішній час остання не є основним квартиронаймачем та власником квартири АДРЕСА_4 , а тому нею, на думку суду, не може ініціюватись питання про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
З огляду на дані обставини, у задоволення позову ОСОБА_1 належить відмовити.
В той же час, реєстрація у квартирі відповідача ОСОБА_2 , на думку суду, істотно порушує права третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 .
Оскільки відповідач ОСОБА_2 більше шести місяців не користується спірним житловим приміщенням, не надав суду наявності поважних причин не проживання в квартирі, суд приходить дол. висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 200, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.)
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ;
-третя особа з самостійними вимогами: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 11 березня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький