Постанова

Іменем України

08 квітня 2020року

м. Київ

справа № 757/4299/14-ц

провадження № 61-39769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Середи К. О. від 05 червня 2014 року та постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., від 05 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 10 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (з подальшим внесенням змін до нього), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 560 доларів США зі сплатою 16% річних та зі строком повернення до 10 квітня 2015 року. На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 10 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03 січня 2014 року складалась із: 15 221,57 доларів США - тіло кредиту та відсотки, 3 322 637,62 грн - пеня; 17 057,46 грн - 3 % річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом та відсотками у сумі 15 221,57 доларів США та 3 339 695,09 грн - пеня та 3 % річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку у повному обсязі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2014 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення позичальника та поручителя у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. При цьому суд відхилив посилання ОСОБА_2 на припинення поруки з підстав, встановлених частиною першою статті 559 ЦК України, оскільки вважав, що договір поруки містить умову щодо можливості укладення додаткових договорів до основного договору без згоди поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 20 жовтня 2008 року банк та позичальник, без погодження з поручителем, уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою збільшили процентну ставку з 12,50 % річних до 16 % річних, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності і є підставою для припинення поруки на підставі частини першої статті

559 ЦК України. При цьому договір поруки не містить положень щодо можливості укладення додаткових угод до основного договору без згоди поручителя, а умова договору поруки про те, що вона несе солідарну відповідальність за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, а також додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку дії основного договору, не свідчить про те, що такі додаткові угоди укладаються без її згоди.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 18 квітня

2019 року зупинено виконання рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів з ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 квітня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є

ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі

16 560 доларів США зі сплатою 12,50% річних зі строком повернення

до 10 квітня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 10 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

20 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до кредитного договору, якою його сторони збільшили процентну ставку за користування кредитними коштами з 12,50% річних до 16% річних.

Відповідно до наданого банком розрахунку, позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору щодо повернення кредиту, у зв`язку із чим станом на 03 січня 2014 року у нього перед банком утворилась заборгованість, яка складається із: 15 221,57 доларів США - тіло кредиту та відсотки, 3 322 637,62 грн - пеня; 17 057,46 грн - 3 % річних.

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що додатковою угодою

від 20 жовтня 2008 року, укладеною між банком та позичальником, було внесено зміни до кредитного договору, зокрема збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 12,50% річних до 16% річних

(а. с. 16 т. 1).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на час укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення процентів навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителів або відповідної умови в договорах поруки не дає підстав покладення на останніх відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

За таких обставин, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою від 20 жовтня 2008 року до кредитного договору щодо збільшення процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводять до збільшення обсягу відповідальності останньої.

При цьому положення договору поруки не містить інформації про можливість збільшення процентної ставки без повідомлення поручителя.

Посилання судів попередніх інстанцій на те, що договір поруки містить умову (пункт 1.1 договору) щодо можливості укладення додаткових договорів до основного договору без згоди поручителя є помилковим.

Відповідно до положення пункту 1.1. договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_2 , остання взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 квітня

2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником.

Зі змісту зазначеного положення пункту договору поруки не вбачається, що його сторони домовились про укладення додаткових угод до кредитного договору, якими збільшується обсяг відповідальності поручителя, без згоди останнього, а умова договору поруки про те, що ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, а також додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку дії основного договору, не свідчить про те, що такі зміни проводяться без їх узгодження з поручителем.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 червня 2013 року у справі № 6-43цс13, згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки.

Зі змісту пункту 1.1 договору поруки не вбачається, що поручитель явно і очевидно погодилась на збільшення обсягу своєї у випадку зміни основного зобов`язання, в тому числі у разі збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом.

При цьому пунктом 5.5 договору поруки визначено, що зміни цього договору відбуваються у порядку укладення додаткових угод.

Зміст пункту 5.5 договору поруки передбачає необхідність укладення додаткової угоди до договору поруки у випадку зміни основного зобов`язання, в тому числі у разі збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом.

Таким чином суди дійшли помилкового висновку про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору (пункт 1.1 договору поруки), оскільки положення зазначеного договору не містять інформації про те, що така зміна та доповнення умов основного договору повинні були здійснюватися без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постановах

від 26 вересня 2012 року у справі № 6-100цс12, від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14, а також Верховний Суд у постановах від 10 жовтня

2018 року у справ № 753/21637/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі

№ 758/8433/15-ц, від 18 грудня 2018 року у справі № 369/7339/16-ц,

від 04 липня 2019 року у справі № 758/13055/16-ц, і підстав від них відступати колегія суддів не вбачає.

Отже, у справі, якапереглядається, установивши, що кредитним договором, з умовами якого погодився поручитель, була передбачена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 12,50% річних, а додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановленонову процентну ставку у розмірі 16% річних, тобто змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми частини першої статті 559 ЦК України та дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки такою, що припинена.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суддів та вважає, що порука є припиненою на підставі пункту першого статті 559 ЦК України, а тому дійшла висновку про скасування ухвалених у справі судових рішень в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» коштів за кредитним договором із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 червня

2014 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 червня

2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович