Ухвала

Іменем України

16 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 686/30315/19-ц

провадження № 61-3830 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Гулька Б. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 січня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області та Державної казначейської служби України про повернення грошової застави,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (далі - ТУ ДСАУ в Хмельницькій області) та Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про повернення визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2017 року про застосування до її чоловіка ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою грошової застави у розмірі 400 000,00 грн, внесеної на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Хмельницькій області у ДКСУ.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року змінено, доповнено її резолютивну частину та роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд її заяви віднесено до кримінальної юрисдикції.

У решті ухвалу суду залишено без змін.

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2020 року (надійшла до суду 28 лютого 2020 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити не передаючи справи на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 420,40 грн та надати оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга

є необґрунтованою.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивачки, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно зі статтею 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Правовідносини щодо застави в межах кримінального провадження регулюються, зокрема главою 18 «Запобіжні заходи, затримання особи» КПК.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом спору у цій справі є вимоги позивачки про зобов`язання ТУ ДСАУ в Хмельницькій області повернути грошову заставу, яка була сплачена у рамках кримінального провадження № 0000197 за підозрою

ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 189 КК України.

Ураховуючи наведене, питання, які стосуються застави, застосованої як запобіжний захід у рамках кримінального провадження, є кримінально-процесуальними правовідносинами і повинні вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Аналогічна правова позиція щодо визначення судової юрисдикції у справах з аналогічним предметом позову міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 807/295/18, провадження № 11-184апп19.

Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, встановивши суб`єктний склад та характер правовідносин, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про необхідність розгляду питання про повернення застави в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області та Державної казначейської служби України про повернення грошової застави відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

І. А. Воробйова

Б. І. Гулько