Постанова

Іменем України

16 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 755/1960/18

провадження № 61-46254св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович, приватний виконавець Білан Світлана Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року у складі судді Шевченко В. М. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Болотова Є. В., Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк» та/або банк), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є. В., приватний виконавець Білан С. В., у якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В., зареєстрованого в реєстрі за № 4443, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у грудні 2017 року поштою отримав постанову приватного виконавця Білан С. В. про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2017 року № 55318918 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 жовтня 2017 року № 4443 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Зазначав, що вищезазначена квартира була предметом договору іпотеки від 23 серпня 2007 року № PCL-001/084/2007, укладеного на забезпечення виконання його зобов`язань перед ПАТ «ОТП Банк», відповідно до кредитного договору № МL-001/084/2007 від 23 серпня 2007 року.

Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, так як банк не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки не реалізував своє право вимоги щодо дострокового виконання основного зобов`язання; нотаріус вчинив виконавчий напис за відсутності необхідних документів - засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та документів, що підтверджують факт надіслання вимоги; нотаріусом не була перевірена безспірність суми заборгованості; вчинення виконавчого напису відбулось за наявності судового спору щодо розміру заборгованості; виконавчий напис не містить обов`язкових реквізитів - імені і по батькові нотаріуса та сум, що підлягають стягненню, а з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений 27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В., зареєстрований у реєстрі за № 4443, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 1 057,20 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не була перевірена безспірність заборгованості позичальника перед банком.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ПАТ «ОТП Банк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ «ОТП Банк» аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, не встановили усі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не прийняли до уваги доводи банку та не надали їм належної оцінки, дійшли помилкового висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є. В., приватний виконавець Білан С. В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Витребувано із Дніпровського районного суду міста Києва зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 23 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МL-001/084/2007, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 17,38 % річних та терміном повернення до 23 серпня 2028 року.

З 23 листопада 2009 року до 16 серпня 2010 року сторони укладали додаткові договори до кредитного договору № МL-001/084/2007, відповідно до яких змінювалися умови договору та розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.

23 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З.

27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на задоволення вимоги ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 32 828,45 доларів США та 20 000 грн витрат, понесених банком за вчинення виконавчого напису.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов`язаннята/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Суди встановили, що 06 червня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «ОТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що не заперечувалось представником банку.

Визнання позивачем як боржником розміру заборгованості за кредитним договором, матеріали справи не містять.

23 січня 2017 року ПАТ «ОТП Банк» надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу щодо повернення заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2007 року, в якій зазначена загальна заборгованість станом на 11 січня 2017 року у розмірі 30 647,26 дол. США, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 24 657,97 дол. США, заборгованість за відсотками - 5 989,29 дол. США, яку було запропоновано погасити у тридцятиденний строк: достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Також суди встановили, що для вчинення виконавчого напису банком не були надані приватному нотаріусу додатковий договір № 1 від 16 серпня 2010 року до кредитного договору та додатковий договір № 2 від 23 листопада 2009року, якими сторони договору змінювали умови кредитного договору та процентну ставку за користування кредитними коштами, та на що не звернув увагу приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису.

Установивши, що на час вчинення виконавчого напису нотаріусом існував спір щодо заборгованості за кредитним договором та виконавчий напис вчинений приватним нотаріусомза відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, без з`ясування дійсного розміру заборгованості позивача перед відповідачем, суд першої інстанцій, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано визнав оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Наявність на час вчинення виконавчого напису спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором не свідчить про безспірність такої заборгованості, тому колегія суддів відхиляє доводи касацінйої скарги з цього приводу.

Інші доводи касаційної скарги також не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції тапостанови апеляційного суду- без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук