Справа № 487/5026/19
Провадження № 22-з/812/43/20
У Х В А Л А

27 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Темнікової В.І., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Миколаївського апеляційного суду Базовкіної Т.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5000000грн. та судовий збір у розмірі 4802,50грн.

Не погоджуючись з даним рішення, особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 , 30 березня 2020 р. звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року, в якому просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

31 березня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2020 року для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: Базовкіна Т.М. (головуючий суддя), Царюк Л.М., Яворська Ж.М.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду в складі судді Базовкіної Т.М. від 14 квітня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_4 та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року.

Наступною ухвалою Миколаївського апеляційного суду у складі судді Базовкіної Т.М. від 14 квітня 2020 року апеляційна скарга залишена без руху, а апелянту надано строк для звернення до Миколаївського апеляційного суду повторно з клопотанням про зменшення сплати судового збору з наданням доказів, а саме довідки про розмір річного доходу за попередній календарний рік, або сплати 8105 грн. судового збору.

23 квітня 2020 року на адресу Миколаївського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Миколаївського апеляційного суду Базовкіної Т.М. при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається, на те, що суд у своїй ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху роз`яснив заявнику ті положення закону, які є очевидними, законодавчо закріпленими, зазначає, що прерогативою суду не є консультування та тлумачення норм права, а тому вважає, що суддя діяла упереджено щодо особи апелянта, підказуючи йому подальші дії.

Крім того посилається, що не зважаючи на залишення апеляційної скарги без руху, суд на наступний день ухвалою від 15 квітня 2020 р. все ж таки розглянув і задовольнив клопотання заявника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 р., порушивши при цьому положення ст. 357 ЦПК України.

Також ОСОБА_1 зазначає, що суддя упереджено, без відкриття апеляційного провадження у справі зробила висновок, що ОСОБА_3 у відповідності до ст. 352 ЦПК України має право апеляційного оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року.

Зазначене, на думку відповідача, викликає сумніви в об`єктивності та неупередженості судді в ухвалені судового рішення на користь особи, яка звернулась з апеляційною скаргою.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Базовкіної Т.М. визнано необґрунтованою, а питання про відвід судді передано на вирішення в порядку ст. 33 ЦПК України.

Після проведення автоматичного розподілу судової справи між суддями на виконання вимог статті 33 ЦПК України питання про відвід вирішується Миколаївським апеляційним судом у складі судді Темнікової В.І. без повідомлення учасників справи згідно положень частини 8 статті 40 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та обставини заявленого відводу, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Підстави для відводу судді викладені в ст.36 ЦПК України. Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.

Проте, відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Білуха проти України, № 33949/02, § 49 - 52, від 9 листопада 2006 року).

Як вбачається зі змісту заяви, яка надійшла на адресу апеляційного суду 23 квітня 2020 року, підставами для відводу судді Миколаївського апеляційного суду Базовкіної Т.М., позивач, зокрема, зазначає: задоволення суддею-доповідачем клопотання ОСОБА_3 щодо поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги та залишення його апеляційної скарги без руху з зазначенням в тексті ухвали про те, які докази на підтвердження свого майнового стану має подати апелянт та які дії йому слід вчинити для повторного вирішення питання про зменшення належного для сплати розміру судового збору.

Однак, посилання ОСОБА_1 на відсутність правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду та не врахування судом при вирішенні даного питання того, що ОСОБА_3 знав про порушення свого права раніше, ніж зазначено ним в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, про що свідчить ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2020р. у іншій справі, тощо, фактично є незгодою сторони у справі з процесуальним рішенням суду.

При цьому посилання ОСОБА_1 на те, що не зважаючи на залишення апеляційної скарги без руху, суд на наступний день ухвалою від 15 квітня 2020 р. все ж таки розглянув і задовольнив клопотання заявника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 р., порушивши при цьому положення ст. 357 ЦПК України, не відповідає дійсності.

Так, згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

В матеріалах справи знаходиться ухвала суду про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка датована саме 14 квітня 2019р. Зазначення в верхньому лівому куті ухвали «15.04.2020р.» відображає дату направлення даного процесуального документу до ЄДРСР, а не дату винесення ухвали суду.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що і ухвала суду про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, і ухвала про залишення апеляційної скарги без руху були винесені в один день, а саме 14 квітня 2020р., а ствердження ОСОБА_1 про те, що суд вирішував питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду після залишення апеляційної скарги без руху, а не навпаки, є помилковим.

Не відповідає дійсності також посилання ОСОБА_1 на те, що суд без відкриття апеляційного провадження у справі зробив висновок, що ОСОБА_3 у відповідності до ст. 352 ЦПК України має право апеляційного оскарження рішення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення, яким вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, так як згідно змісту ухвали суду від 14 квітня 2020р. судом такий висновок в тексті ухвали зазначено не було.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду пов`язане з тим, що Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі- Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ст.14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У ст. 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 жовтня 2019 року, ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, вказує на те, що оскаржене судове рішення впливає на його права та інтереси.

Стаття 358 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав відмови у відкритті апеляційного провадження, який розширеному тлумаченню не підлягає, і який не містить такої підстави, як не доведеність того, що рішенням суду, яке оскаржується, не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що цим рішенням вирішено питання про її права, свободи чи інтереси.

Якщо ж після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, суд апеляційної інстанції у відповідності до п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України закриває апеляційне провадження.

Взаємний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

При цьому підлягає застосуванню правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду України від 13 березня 2019р. у справі № 2-681/2007 (провадження № 61-45704св18).

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд не повинен був зазначати в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху, які конкретні докази слід надати апелянту та які дії слід вчинити для виправлення недоліків апеляційної скарги, також свідчить про його незгоду як сторони у справі з процесуальним рішенням судді, що в силу ч.4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу судді.

За такого аналіз підстав, з яких заявлено відвід судді Базовкіній Т.М., свідчить про те, що побоювання заявника щодо упередженості судді не є об`єктивно обґрунтованим та не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України для відводу судді Базовкіної Т.М., а тому в задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Миколаївського апеляційного суду Базовкіної Т.М. - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова