ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м.Суми

Справа №588/129/18

Номер провадження 22-ц/816/745/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романенка Євгена Олександровича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 20 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 липня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Так як відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 30 листопада 2017 року становить 71291 грн 82 коп. та складається: із заборгованості за кредитом 5318 грн 13 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 59402 грн 65 коп., заборгованості за пенею та комісією 2700 грн 00 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 3371 грн 04 коп. (процентна складова) та судові витрати.

Зарічний районний суд Сумської області рішенням від 14 січня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 5318 грн 13 коп. заборгованості за кредитом та 5240 грн 03 коп. боргу по відсоткам за користування кредитом, а всього 10558 грн 16 коп., та судовий збір в сумі 260 грн 77 коп.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Романенко Є.О., частково не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини того, що договір є неукладеним (нікчемним), оскільки він не містить істотних умов договору.

Крім того, вказує на те, що позивач не надав жодних підтверджень перерахування або видачі кредитних коштів. При цьому стверджує, що ОСОБА_1 жодних коштів за договором від 06 липня 2010 року не отримувала. Вона не надавала своєї згоди на встановлення і збільшення кредитного ліміту, що підтверджується відсутністю бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою у відповідній графі заяви від 06 липня 2010 року. Переказ та отримання суми кредиту відповідачем нічим не підтверджено, тобто позивач не додав до позовної заяви належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна б було встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно заяви б/н від 06 липня 2010 року та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти.

В апеляційній скарзі наголошує на тому, що банк не надав суду виписки за рахунком відповідача, на який нібито були перераховані кредитні кошти.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, підписавши довідку про умови кредитування, погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування. При цьому наявність заборгованості по тілу кредиту підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, а відповідачем не спростовано, що заявлений банком розмір заборгованості за тілом кредиту не відповідає дійсності. А оскільки позивачем не було доведено погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо застосування підвищеної процентної ставки, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки 30% річних, погодженої сторонами, та здійснив власний розрахунок вказаної заборгованості по процентам за період з 27 липня 2010 року по 30 листопада 2017 року на суму 5 240 грн. 03 коп.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову не можна, оскільки суд дійшов його з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування свого позову про стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» посилається на укладення між банком і відповідачем кредитного договору № б/н від 06 липня 2010 року.

На підтвердження цієї обставини позивачем надано суду анкету-заяву від 06 липня 2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку за номером 162689169, в якій зазначено особисту інформацію відповідача.

В анкеті-заяві також зазначається, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами «Приватбанку», позичальник просить надати перераховані нижче послуги, а саме - зарплатну картку.

В анкеті-заяві передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна/Gold», однак відповідна графа не заповнена.

Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення 06.07.2010 року та особистий підпис клієнта та посадової особи банку (а. с. 10).

Крім того, позивачем надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN6200, підписану Мар`єнковою Т.М. 27.07.2010 року (а. с. 11).

В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку за період з 27.07.2010 року по 30.11.2017 року зазначено, що станом на 30 листопада 2017 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 71 291 грн 82 коп. та складається: із заборгованості за кредитом 5 318 грн 13 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 59 402 грн 65 коп., заборгованості за пенею та комісією 2 700 грн 00 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 3 371 грн 04 коп. (процентна складова) (а. с. 6-9, Т. 1).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 06 липня 2010 року отримала картки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2015 року (а. с. 129, т. 1).

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1 та 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свої вимоги АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що кредитний договір укладено з відповідачем на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписаної ОСОБА_1 06 липня 2010 року. Проте, в даній анкеті-заяві від 06 липня 2010 року, як вже зазначалося, міститься відмітка про отримання відповідачем зарплатної карти та відсутні відмітки про отримання будь-якої кредитної картки. Тобто вказана анкета-заява не є підтвердженням укладення 06 липня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитного договору за яким останній надавались кредитні кошти. Згідно змісту анкети-заяви 06 липня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг з оформлення на її ім`я зарплатної картки.

Надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може бути взята до уваги, так як в ній зазначено, що вона стосується договору SAMDN6200, та підписана відповідачем 27 липня 2010 року. В той же час правовідносини за вказаним кредитним договором не є предметом позову, що розглядається в даній справі.

Так само і з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що, хоча в ньому і зазначено, що він здійснений за договором № б/н від 06 липня 2010 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , в ньому здійснені обрахунки процентів, пені та штрафів, виходячи з умов кредитування відповідно до підписаної відповідачем 27 липня 2010 року довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», дата початку розрахунку також є 27 липня 2010 року. В той час як в анкеті-заяві від 06 липня 2010 року вказані умови відсутні. Отже зазначений розрахунок заборгованості згідно його змісту здійснений за кредитним договором від 27 липня 2010 року, який не є предметом позову у даній справі.

Згідно ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив надані позивачем докази у зв`язку з чим не з`ясував наведені обставини та дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем укладення з відповідачем 06 липня 2010 року кредитного договору та наявності за цим договором заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Отже, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційний суд ухвалою від 28 лютого 2020 року відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору в сумі 2643 грн 00 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішенням суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2643 грн 00 коп. підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романенка Євгена Олександровича задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 січня 2020 року в даній справі скасувати та ухвалите нове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2643 гривні 43 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

І.В. Орлов