Провадження № 2/761/1328/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Позднякову В.С., Борисенко Д.О.,

за участі представника позивача: Петрушевської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаванда плюс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 148 977,62 грн. матеріальної шкоди та 9 205,00 грн. моральної шкоди.

Вимоги обгрунтовані тим, що 17.02.2017 року позивач придбав за договором купівлі-продажу гараж, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно із Звітом вартість гаражу становить 148 977,62 грн.

Відповідачу в оренду була передана земельна ділянка по АДРЕСА_2 .

Як зазначає позивач, у липні 2018 року відповідачем було встановлено металевий паркан внаслідок чого позивач був позбавлений можливості користуватись гаражем. Потім 03.10.2018 року працівниками відповідача проводились незаконні дії по фізичному знищенню та руйнуванню гаражу, що належить на праві власності позивачу.

Внаслідок незаконних дій працівників відповідача щодо фізичного знищення та руйнування гаражу, який належить на праві власності позивачу, позивачу були спричинені матеріальні збитки в сумі 148 977,62 грн. А тому для їх відшкодування позивач звернувся до суду з цим позовом.

05.08.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що відповідачу надано в оренду земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку. На даній земельній ділянці розміщені самовільно збудовані споруди (гаражі), які підлягали знесенню згідно з Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1349 від 21.07.2005 року. Тривалий час відповідач витратив для вирішення судових справ щодо звільнення земельної ділянки в тому числі із ОСОБА_2 та отримав рішення від 05.12.2012 року (справа №2610/11643/2012), яке вступило в законну силу. Також представник зазначає, що гараж позивача знаходився на адресою АДРЕСА_3 , а відповідачу надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 , а тому будівництво, яке проводить відповідач ніяким чином не буде зачіпати інтереси власника гаражу.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи, врахувавши відзив представника відповідача та вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України визначає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Закон пов?язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру.

Оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей).

Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як встановлено в судовому засіданні, за договором купівлі-продажу від 17.02.2017 року ОСОБА_1 набув право власності на гараж площею 18,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

На момент укладення договору купівалі-продажу гаражу, згідно із Звітом про незалежну оцінку ринкової вартості, виготовленого ФОП ОСОБА_3 17.02.2017 року, вартість зазначеного гаража становить 148 977,62 грн.

В позовній заяві позивач зазначає, що гараж знесено працівниками відповідача на підтвердження чого надано копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.11.2018 року з якого вбачається, що згідно заяви ОСОБА_4 від 03.10.2018 року невідомими особами забудовника ТОВ «Лаванда плюс» вчинено дії щодо умисного пошкодження майна ОСОБА_1 , а саме - демонтаж гаражу.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту знесення гаражу, який належить на праві власності позивачу. Крім того, суду не надано доказів, що саме працівниками відповідача було знесено гараж.

В той же час наданий до справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом тієї обставини, що працівники відповідача здійснили демонтаж гаража, який належить на праві власності позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу в оренду було надано земельну ділянку по АДРЕСА_2 , а гараж розміщений за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що відповідач здійснює будівництво в тому числі і за адресою: АДРЕСА_3 , гараж знесено працівниками відповідача, а тому оскільки не надано доказів неправомірності дій відповідача, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди, а тому відсутні законом передбачені підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-83, 89, 95, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаванда плюс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 березня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула