печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Хабеця О.О.

справа № 757/61980/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Міністерство внутрішніх справ України

відповідач 2: Державна казначейська служба України

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути на його користь з державного бюджету України через Державну казначейську службу України майнову шкоду у розмірі 290 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 р. в адміністративній справі № 816//2462/17 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення до Головного управління Національної поліції в Полтавській області висновку та матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у зв`язку з їх невідповідністю вимогам законодавства; визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду висновку Головного управління Національної поліції в Полтавській області про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, яка пов`язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції"; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок Головного управління Національної поліції в Полтавській області про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" з урахуванням обставин, встановлених судом. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивач вказує, що протиправними діями МВС України, яке ухиляється від виконання своїх прямих обов`язків щодо забезпечення здійснення встановлених законодавством України соціальних гарантій на отримання допомоги від Держави та його бездіяльністю щодо неприйняття відповідного рішення про нарахування і виплату йому одноразової грошової допомоги протягом тривалого часу, йому заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення ст. ст. 6, 19, 56 Конституції України, ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 290 000 грн. та 1 000 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17 грудня 2018 р. у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання.

14 січня 2019 р. до суду від представника МВС України надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечуються в повному обсязі. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначила, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року у справі 816/2462/17 МВС було повторно розглянуто Висновок ГУПН в Полтавській області та додані до нього матеріали. За результатами розгляду Висновок було повернуто ГУНП в Полтавській області з роз`ясненнями про причини повернення (лист ДФОП МВС від 18.06.2018 №15/2-2250), а саме в зв`язку з невідповідністю Висновку та матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги вимогам Порядку та Умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. Таким чином рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року у справі 816/2462/17 МВС України виконано 18.06.2018 р. При цьому представник відповідача зазначила, що позивач має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 2-ї групи інвалідності після звільнення зі служби в поліції за рахунок коштів, що виділяються на утримання Національної поліції України, відповідно до п. 4 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 року №4. Однак зазначений Порядок не може бути застосовано без ініціативи позивача.

23 січня 2019 р. до суду від представника ДКС України надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким ДКС України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, у правовідносини з останнім не вступало, будь-якої шкоди правам та інтересам позивача не заподіювало та не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Тому, ДКС України є неналежним відповідачем у даній справі. Також зазначає, що вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України матеріальної шкоди в розмірі одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи необґрунтовані та безпідставні.

Вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди також вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявне судове рішення, яким встановлено факт порушення МВС України прав позивача при вирішенні питання про призначення одноразової грошової допомоги. Отже, правовідносини виникли між позивачем та МВС України, що виключає застосування ст. ст. 1173,1174 ЦК України та відшкодування шкоди за рахунок держави. Окрім того, позивачем належним чином не обґрунтовано заявлений ним розмір морального відшкодування.

29 січня 2019 р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача МВС України, в якій позивач фактично дублює викладені в позовній заяві вимоги. Крім того звертає увагу суду на те, що у своєму відзиві МВС України визнало факт того, що він як інвалід 2-ї групи не отримував одноразової грошової допомоги, що в свою чергу завдає йому ще більших моральних страждань. Наголосив на тому, що станом на 21.01.2019 рік одноразова грошова допомога у зв`язку з отриманням 2-ї групи інвалідності йому не виплачена.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судової повістки.

Від позивача надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 р. в адміністративній справі № 816//2462/17 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення до Головного управління Національної поліції в Полтавській області висновку та матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у зв`язку з їх невідповідністю вимогам законодавства; визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду висновку Головного управління Національної поліції в Полтавській області про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, яка пов`язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції"; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок Головного управління Національної поліції в Полтавській області про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" з урахуванням обставин, встановлених судом. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання вказаного рішення суду МВС України повторно розглянуло Висновок Головного управління Національної поліції в Полтавській області з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги та результат розгляду якого був повідомлений Головному управлінню Національної поліції в Полтавській області листом від 18.06.2018 року за №15/2-2250 (а.с. 66-67).

В зазначеному листі Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України вказано, що надіслані ГУНП в Полтавській області Висновок та матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не відповідають вимогам Порядку та умовам виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених Наказом МВС України від 11.01.2016 року №4, зареєстрованих в Мін`юсті 29.01.2016 року за № 163/28293 (а.с.66-67).

Таким чином, відповідачем - МВС України підтверджено, що ним було виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року у справі 816/2462/17.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом чи судом у визначених Законом випадках.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою, встановлені ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до вказаних норм така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи посадової або службової особи відповідних органів.

При цьому, як вбачається з тексту вказаних статей, обов`язковою умовою їх застосування є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування чи їх посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем ставиться питання про стягнення суми одноразової грошової допомоги в зв`язку з її не нарахуванням та невиплатою в позасудовому порядку.

Тобто фактично позивач не погодився із діями відповідача МВС України, направленими на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року та звернувся до суду з даним позовом про стягнення одноразової грошової допомоги в судовому порядку.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у визначений позивачем спосіб, оскільки позивачем не доведено наявність таких правових підстав, з яким закон пов`язує відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави.

Порядок нарахування та виплати такої допомоги регламентований чинним законодавством. Більше того, право позивача на таке нарахування та виплату вже визнано судом у судовому рішенні від 01.02.2018 року.

Втім нарахувати та виплатити таку грошову допомогу позивачеві не вбачається можливим в зв`язку з невірно оформленим ГУНП в Полтавській області Висновком та доданими до нього матеріалами, в зв`язку з чим останні були повернуті Департаментом фінансово-облікової політики МВС України до ГУНП в Полтавській області для приведення у відповідність їх до вимог чинного законодавства.

Отже вбачається, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом, помилково підміняє поняття відшкодування шкоди (як відповідальність) на боргове (грошове) зобов`язання.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц.

Отже, в даному випадку необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідачів, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених в позовній заяві щодо заподіяння йому моральної шкоди, обґрунтування її розміру суду не надано, факт завдання йому моральної шкоди перед судом не доведено.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов ОСОБА_1 про стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України грошових коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за розгляд справи підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

відповідач 1: Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, );

відповідач 2: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Суддя Г.О. Матійчук