ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року м. Чернівці справа № 720/2167/19

провадження №22-ц/822/308/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Герман Я.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Новоселицької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом часткового скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та рішення органу місцевого самоврядування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ляху Г.О.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Новоселицької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом часткового скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та рішення органу місцевого самоврядування.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є сусідом відповідача ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 . Рішенням Маршинецької сільської ради від 26 грудня 2014 року № 4.24-32/14 відповідачу ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,20 га, в той же час відповідач приватизував земельну ділянку площею 0,2498 га, самовільно захопивши 0,0498 га землі, що є частиною вулиці Л.Українки.

Рішенням сесії Маршинецької сільської ради від 23 листопада 2017 року №22-16/17 вирішено направити претензію ОСОБА_1 для самостійного, добровільного виправлення площі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 з 0,2498 га на 0,20 га.

Оскільки, ОСОБА_1 , захопленням частини дороги та землі сільської ради перешкоджає йому у вільному користуванні дорогою, просив суд усунути перешкоди в користуванні майном розміром 0,0498 га з АДРЕСА_1 біля житлового будинку під АДРЕСА_1 шляхом часткового скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,2498 га, кадастровий номер :01:005:0262, яка належить ОСОБА_1 , та частково скасувати рішення Маршинецької сільської ради від 28 вересня 2015 року №3-37/15.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що наданням відповідачу у власність вільної земельної ділянки були порушені його права чи законний інтерес, які підлягають судовому захисту.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

ОСОБА_3 на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав правової оцінки рішенню сесії Маршинецької сільської ради від 23 листопада 2017 року №22-16/17, яким направлено претензію ОСОБА_1 для самостійного, добровільного виправлення площі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 з 0,2498 га на 0,20 га.

Вказує на те, що він неодноразово звертався Новоселицької міської ради із заявою про врегулювання даного спору, однак міська рада відмовляється звертатися до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції не взяв до уваги план забудови належного йому житлового будинку, з якого вбачається, що відповідач порушив червону лінію, чим захопив земельну ділянку, що становить частину АДРЕСА_1 , навпроти його житлового будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що в суді першої інстанції позивач підтвердив, що приватизацією відповідачем спірної земельної ділянки його права фактично нічим не порушені та він вільно може користуватися як власним майном, так і дорогою, а звернення із даним позовом було викликано бажанням захисту суспільного інтересу, оскільки частина земельної ділянки раніше знаходилася у загальному користуванні мешканців села.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, встановлені обставини та застосовані норми права

Судом встановлено, що рішенням Маршинецької сільської ради № 4.24-32/14 від 26 грудня 2014 року було надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із орієнтованою площею 0,20 га.

Рішенням сільської ради № 3-37/15 від 28 вересня 2015 року було передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,2498 відповідно до проекту землеустрою.

З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 вбачається, що будь-яких обмежень на використання земельної ділянки відсутні (висновок відділу Держземагества у Новоселицькому районі № 2747 від 16 липня 2015 року та висновок відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Новоселицької РДА № 247 від 09 липня 215 року).

08 червня 2015 року ОСОБА_1 були передані на зберігання межові знаки земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0262.

Відповідач зареєстрував за собою право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98575230 від 27 вересня 2017 року.

З довідки державної екологічної інспекції у Чернівецькій області № 02/01.15/1520 від 19 червня 2018 року вбачається, що внаслідок перевірки заяви ОСОБА_3 про самовільне зайняття його сусідом ОСОБА_1 земельної ділянки, не встановлено порушень законодавства про використання та охорону земель.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно статті 12, частин першої, другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Частиною четвертою статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари , кладовища, місця знешкодження та утилізація відходів, тощо).

Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування в тому числі вулиці, дороги, провулки , узвози , проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів, що відповідач порушує його право на користування власним майном чи дорогою загального користування.

Судом встановлено, що відповідач набув права власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, що позивачем не спростовано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушених прав та інтересів позивача наданням відповідачу спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 21 квітня 2020 року.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк