Справа № 366/1726/19
Провадження 2/366/51/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючої - судді Слободян Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося в Іванківський районний суд Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначає про те, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. 29.06.2016 року відповідачка, у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку, оформила заявку для отримання позики, на підставі якої між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачкою укладено договір позики № 51169, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1201,00 грн. строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування кредитом.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить стягнути на його користь з відповідачки 50773,00 грн. заборгованості за договором позики, з них: 1201,00 грн. - основний борг, 24996,72 грн. - заборгованість за відсотками, 24576,00 - заборгованість за простроченими відсотками.

У судове засідання представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» не з*явився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином. Надіслали до суду заяву про розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. При цьому надали копії двох постанов Київського апеляційного суду у аналогічних справах, де позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Відповідачка та її представник відповідачки у судове засідання не з*явилися. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином. Відповідачка ще 16.01.2020 подала заяву про розгляд справи без її участі. У відзиві на позов представник позивача заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у позовній заяві відсутній обґрунтований розрахунок суми позову; після спливу визначеного договором строку надання позики право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється; відповідач мав повернути позику 13.07.2016, тому передбачені п.1.5 Договору 1,9% за користування позикою могли бути нараховані лише протягом 15 днів (в межах строку позики), а передбачені 3,8% взагалі не повинні були розраховані. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 29.06.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 51169 в електронній формі, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 15 днів.

Відповідно до підтвердження ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 27.06.2019 щодо переказу грошових коштів на картковий рахунок у вигляді онлайн-кредитів відповідно до договору № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, ТОВ «ВЕЛЛФІН» на банківський рахунок ОСОБА_1 29.06.2016 перерахована сума позики в розмірі 1201,00 грн.

Ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що як позивач, так і відповідач, фактично підтверджують факт укладення між ними договору 29.06.2016, тобто, ця обставина визнається ними. Суд не має жодного сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання.

Як вбачається з наданої ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідки, станом на 10.07.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором позики у розмірі 50773,78 грн., яка складається з 1201,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 24996,72 грн. - заборгованість за відсотками, 24576,00 - заборгованість за простроченими відсотками.

Договір позики укладений на умовах і в порядку, визначеному Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» шляхом реєстрації позивача в особистому кабінеті на сайті ТОВ, оформленні заявки на отримання позики, наданні згоди на передачу ТОВ персональних даних, укладення договору позики в особистому кабінеті тощо.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. та 1.4. Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1201 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього Договору. Строк дії договору 15 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Позика надається строком на 15 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.

Відповідно до пункту п. 1.4 Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1201 грн., що підтверджується повідомленням від 27.06.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», що надає ТОВ технічну можливість для проведення операцій згідно з угодою на переказ коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року.

Пунктом 1.5 Договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 3.1 Договору позики позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

Згідно з визначеним сторонами графіком розрахунків, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 14.07.2016 в сумі 1550,47 грн., з яких 1201 грн. - сума позики, 349,47 грн. - сума процентів за користування позикою за період з 29.06.2016 року по 14.07.2016 року.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Судом встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору позики, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до укладеного Договору позики ТОВ надало позичальнику грошові кошти в позику в сумі 1201 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у встановлений в договорі строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини 1,3 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» викладені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами ч. 1 зазначеної статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до п. 1.2 Договору позики строк дії договору 15 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 1.3 договору позики визначено, що позика надається строком на 15 днів.

Зазначене свідчить, що сторони договору погодили строк його дії 15 календарних днів, що не збігається з визначеним в цьому Договорі терміном виконання зобов`язань за Договором - до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором.

Таким чином, відповідно до умов Договору позики ТОВ, як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язався повернути надану позику у повному обсязі 14.07.2016 року.

Тому позивач, відповідно до статті 1048, ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 14.07.2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Судом встановлено, що відповідач взяті не себе за Договором позики зобов`язання не виконала, а саме, у передбачений у Договорі позики строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, що складається з суми позики 1201 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування в сумі 349,47 грн.

Оскільки після спливу визначеного Договором позики строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову ТОВ в частині стягнення з відповідача процентів та прострочених процентів за Договором позики за період з 15.07.2016 по 10.07.2019 року в сумі 49223,25 грн.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9510/12, а при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 144, 247, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (, адреса: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48) 1550,47 грн. заборгованості за договором позики № 51169 від 29.06.2016 року, в т.ч. 1201 грн. основного боргу та 349,47 заборгованості по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (, адреса: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48) 58,59 грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області у тридцятиденний строк з дня його складення (21.04.2020).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.П. Слободян