Ухвала

10 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 127/19863/19

провадження № 61-6416ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення застави транспортного засобу та скасування обтяження у вигляді заборони на його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на автомобіль шляхом припинення застави Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), на транспортний засіб марки «Toyota Camrу», 2007 року випуску, легковий седан В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановленої договором застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 ; скасувати обтяження у вигляді застави та заборони на відчуження вказаного транспортного засобу, зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 25 липня 2007 року за № 5365714.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності належить вищевказаний автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27 січня 2016 року НОМЕР_5, виданим Територіальним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ № 0541 (далі - ТСЦ № 0541). Право приватної власності на автомобіль набуто на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 . З метою продажу автомобіля він звернувся до ТСЦ № 0541, в якому йому повідомили, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис про заборону відчуження автомобіля. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16 липня 2019 року № 60806103 вбачається, що Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано приватне обтяження № 5365714 у вигляді заборони відчужувати спірний автомобіль. Підставою вказаного обтяження є договір застави від 24 липня 2007 року № ЗТЗ-2829, за яким обтяжувачем (заставодержателем) є АКБ «Укрсоцбанк», а боржником (заставодавцем) - ОСОБА_3 Право АТ «Укрсоцбанк» на заставу вказаного автомобіля є припиненим, а обтяження у вигляді заборони на його відчуження підлягає скасуванню, оскільки право приватної власності на спірний автомобіль він набув на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2016 року, який був оформлений, підписаний та зареєстрований в ТСЦ № 0541 у присутності адміністратора центру, тобто з підстав, не заборонених законом. В подальшому вказане право власності було зареєстроване за ним відповідно до вимог чинного законодавства з дотриманням всіх необхідних процедур, передбачених Порядком державної реєстрації перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також: самохідних машин, конструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. За результатами перевірки жодних невідповідностей та/або наявності будь-яких обтяжень чи обмежень на відчуження автомобіля співробітниками ТСЦ № 0541 не було виявлено, що підтверджується карткою перевірки арештів, обтяжень, заборон від 27 січня 2016 року, а у випадку наявності будь-яких обмежень чи обтяжень реєстрація вказаного автомобіля за ним не була б проведена. На момент первинної перереєстрації автомобіля з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , як і на час реєстрації права власності на цей транспортний засіб за ним як п`ятим покупцем жодних відомостей про обтяження спірного автомобіля не існувало. АТ «Укрсоцбанк» вчинило дії з реєстрації зміни терміну дії такого обтяження вже після набуття ним права власності на транспортний засіб.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на транспортний засіб - автомобіль марки Тоуоta Саmrу, 2007 року випуску, легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , шляхом припинення права застави АТ «Укрсоцбанк» на цей транспортний засіб згідно з договором застави від 24 липня 2007 року ЗТЗ-2829, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , та скасування обтяження у вигляді застави і заборони на відчуження вказаного автомобіля, зареєстроване в реєстрі обтяжень рухомого майна 25 липня 2007 року за № 5365714.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року (повний текст якої складено 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року - без змін.

03 квітня 2020 року АТ «Альфа-Банк» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення застави транспортного засобу та скасування обтяження у вигляді заборони на його відчуження.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Доводи заявника про те, що висновки судів суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 569/11433/15-ц, не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній заявником постанові Верховного Суду встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених судами в цій справі, а тому викладені в них висновки не підлягають беззастережному застосуванню в цій справі, в якій судами встановлено, що заставодержатель не посилався на наявність будь-якої заборгованості у заставодавця чи дійсність забезпеченого заставою зобов`язання.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення застави транспортного засобу та скасування обтяження у вигляді заборони на його відчуження.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов