ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3740/19
Провадження № 22-ц/4820/685/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/3740/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року (суддя Бондар О.О., повне судове рішення складено 24 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 вказувала, що у шлюбі із відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , проте з червня 2016 року сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства та будь-які відносини, в результаті чого в жовтні 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, а спільний син залишився проживати з ОСОБА_3 . Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не бере участі у матеріальному утриманню дитини, не сплачує аліменти, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не сприяє засвоєнню загальновизначених норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти. Відсутність у житті сина батька, як вказує позивачка, призвела до психоемоційного зв`язку між ними, а протиправна поведінка ОСОБА_2 , що пов`язана із вчиненням злочинів різного характеру, може негативно вплинути на становлення особистості дитини. Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року позов задоволено. Ухвалено позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, а позивачкою не доведено вини та умислу щодо уникнення або невиконання ним батьківських обов`язків. Апелянт вказує, що суд проігнорував ту обставину, що з 11.11.2016 року він перебуває під вартою у Хмельницькому СІЗО, внаслідок чого не має можливості брати реальної участі у вихованні сина, що вказує про існування об`єктивних перешкод у реалізації його батьківських обов`язків. ОСОБА_2 зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення є незаконною та необґрунтованою, адже судом першої інстанції були проігноровані висновки Верховного Суду. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в клопотанні щодо забезпечення розгляду справи у порядку відеоконференції, чим обмежив відповідача у його правах. Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 погоджується із висновками суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На думку позивачки, суд першої інстанції ретельно перевірив докази, які свідчать про те, що ОСОБА_2 ніяким чином не брав участі у житті сина, а допитані в судовому засіданні свідки приводились суддею до присяги і тому посилання апелянта про їх зацікавленість є неприйнятними. Позивачка зазначає, що наявність на утриманні малолітньої дитини дозволяє пом`якшити покарання, зменшити термін позбавлення волі, і саме для цього, на думку ОСОБА_3 , скаржнику потрібно, щоб його не позбавили батьківських прав. Крім цього, позивачка у відзиві вказує на те, що судом не було допущено порушення норм процесуального права, адже суд здійснив усі необхідні дії для залучення відповідача у справі, з`ясування його позиції та обґрунтування, також до розгляду справи судом був залучений представник відповідача.

Представник позивачки ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивачка ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 та представник виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи без самостійних вимог надійшла заява про слухання справи без їх участі.

Колегія суддів заслухавши представника позивачки та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач більше двох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, а тому вважав за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 30.10.2017 року та є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №342 від 27.04.2016 року (а.с.4,5).

Обґрунтовуючи позов, позивачка просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки останній жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує: не займається вихованням дитини, з червня 2016 року не спілкується із ним, не приймає участь у матеріальному утриманні (не сплачує аліменти) та не цікавиться про стан здоров`я дитини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 не належним чином виконує передбачені ч. ч. 1-3 ст. 150, ч. 2 ст. 157 і ст. 180 СК України батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_4 . Так, він не цікавиться станом здоров`я сина та не дбає про матеріальне забезпечення його дитячих потреб. Ці обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_6 .

Разом з тим, позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_7 позивачкою не надано.

Встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 02 травня 2018 року ОСОБА_2 постановлено вважати засудженим ОСОБА_2 за: ч. 1 ст. 311 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік; за ч. 3 ст. 313 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією усього майна, крім житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією усього майна, крім житла (а.с.53-60).

Також встановлено, що з 11.11.2016 року по 01.07.2019 року відповідач ОСОБА_2 перебував під вартою в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», до роботи не залучався та доходів не мав (а.с.50).

З огляду на вищенаведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не врахував зазначені вище обставини і те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини, а тому вважати, що відповідач злісно не виконує обов`язки по вихованню сина на даний час, підстави відсутні.

Тому і надані позивачкою лист Кам`янець-Подільської приватної початкової школи «Школярик» від 05.08.2019 року за №18 про те, що мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відвідує заняття в закладі з 06.12.2017 року, проводила і забирала дитину, здійснювала оплату за навчання дитини, батько дитини ОСОБА_2 в закладі не з`являвся і ніяким чином не давав про себе знати; та лист КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кам`янець-Подільської міської ради від 28.08.2019 року №214/01-11 про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 при відвідуванні на прийомі у лікаря в амбулаторії ЗПСМ оглядався в присутності матері, батько дитини за інформацією про стан здоров`я не звертався не є належними та достатніми доказами на підтвердження саме злісного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина.

Судова колегія вважає, що перебування під вартою у слідчому ізоляторі та відбування покарання не є абсолютними «виправдувальними» обставинами, що звільняють відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, проте ці обставини у сукупності з наявним конфліктом у відносинах з позивачкою, про що встановлено у суді першої інстанції, об`єктивно перешкоджає відповідачу дбати про свою дитину.

Разом з тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.

Так, з копії рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 10.04.2019 року №402 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 » вбачається, що з метою захисту прав та інтересів дитини малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_7 (а.с.15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначений висновок, який покладено в основу рішення суду першої інстанції, винесений без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим він не підтверджує злісної вини відповідача в ухиленні від виконання останнім батьківських обов`язків та не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Перед наданням відповідного висновку орган опіки та піклування не з`ясовував думки ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав та не зазначив, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту.

Крім того, однією з підстав для позбавлення батьківських прав, позивачка вказувала ухилення відповідача від сплати аліментів, посилаючись на розрахунок та копію довідки Кам`янець-Подільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Хмельницькій області від 15.02.2018 року за №14.8-32/3410, з яких вбачається, що ОСОБА_3 не отримувала у період з 01.08.2017 року по 31.01.2018 рік аліменти, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №676/5216/16-ц, виданого 05.12.2016 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом та заборгованість по стягуваним аліментам станом на 15.01.2019 року становила 14985,70 гривень (а.с.8, 9-12).

Проте колегія суддів зазначає, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав та не може у повній мірі свідчити саме про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини.

А тому колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права такими, що заслуговують на увагу.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідача як на особу, яка не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків не слід вважати таким, який відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та не стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків.

Тому колегія суддів вважає, що у цій справі за вищенаведеними обставинами на теперішній час не встановлено підстав для застосування такої крайньої міри, як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 -384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 16 квітня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай