Справа № 947/3431/20
Провадження № 2/947/2037/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді В.О.Луняченка
при секретарі Нефедової Г.В.,
18.02.2020 року до суду з позовом про визнання дійсним договору №303 купівлі- продажу нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_2 , укладеного 21.08.1998 на товарній біржі «Одеська універсальна товарна біржа товарів та послуг» звернулась ОСОБА_1 , мотивуючи позов тим, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.
Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочину в 1998 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочин дійсним, законним і виконаним, позивач не може розпоряджатися своєю власністю,тому змушена звернутися з позовною заявою до суду, про захист своїх прав.
Ухвалою суду від 27.02.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дану ухвалу суду направлено учасникам справи за адресами зазначеними у позові, а також за відомим місцем реєстрації.
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
У визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачами подано не було.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
При розгляді даної справи стосовно позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі продажу від 21 серпня 1998 року, суд вважає за необхідне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем.
Так, судом встановлено, що 21 серпня 1998 року між покупцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як продавцем, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 на підстав довіреності ( серія ААО №589269 №3221) посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. 12.08.1998, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 303 відповідно до якого ОСОБА_1 , придбала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_2 , продали будинок АДРЕСА_2 , жилою площею 25,2 кв.м, який складається із споруд: «А» - жиле, «Б»- сарай, «Т» - вбиральня, №1-2- огорожа, І- мощення.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 15.08.2018 (№ 134468747) ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 47,2 кв., житловою площею 25,2 кв.м, опис: «А» - жилі приміщення, «Б»- сарай, «Т» - вбиральня, №1-2- огорожа, І- мощення.
Проте, право власності на зазначений будинок не визнається органом місцевого самоврядування у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення укладеного договору, внаслідок чого ОСОБА_1 має перешкоди в реалізації свого права власності на приватизацію земельної ділянки під належним їй будинком, який розташований на землях територіальної громади м.Одеси, що відображено у протоколі засідання постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин від 16.10.2019, що зумовило звернення ОСОБА_1 за захистом своїх прав до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.
Згідно з ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.
На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Суд встановив, що 21.08.1998 року, сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_2 , тобто виконали всі істотні умови договору купівлі- продажу.
Таким чином, беручи до уваги те, що договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на товарній біржі «Одеська універсальна товарна біржа товарів та послуг», то порушене право підлягає захисту, суд вважає необхідним визнати його дійсним.
Керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК Української РСР, ст. ст. 12, 81, 89, 263, 264, 265, 280-282,354 ЦПК України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПУ України, які набрали чинності 02.04.2020 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені статтями 46,157,195,229,256,260,288,295,306,321,341,346,349, а також інші процесуальні строки, продовжуються на час дії такого карантину.
Суддя Луняченко В. О.