Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 127/6915/19

провадження № 61-20085св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П., Денишенко Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Зазначало, що за умовами вказаного кредитного договору позичальник отримав кредит у розмірі 190 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 17 лютого 2019 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 202 201,03 грн.

Ураховуючи зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 12 грудня 2017 року у розмірі 202 201,03 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня

2019 року у складі судді Дернової В. В. позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2017 року б/н у розмірі 202 201,03 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 202 201,03 грн, яка підлягає стягненню

з відповідача на користь банку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 липня

2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 12 грудня 2017 року

у розмірі 173 461,36 грн.

У іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем визначено суму боргу за тілом кредиту у сумі 202 201,03 грн необґрунтовано,оскільки відповідно до наданих банком розрахунків фактично отримані та використані позичальником кошти становлять 173 461,36 грн. Вказану суму відповідач АТ КБ «ПриватБанк» добровільно не повернув, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути на користь банку заборгованість у розмірі 106 420,07 грн.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 15 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова Вінницького апеляційного суду не обґрунтована та не містить доказів на підтвердження суми боргу, а стягнення комісії не передбачено договором.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що банк умисно сприяв збільшенню розмірів збитку та суми кредиту, яка не відповідає розміру кредиту, також судом не враховано погашення заборгованості, які він здійснював за кредитом.

Вважає, що стягненню підлягає заборгованість у розмірі 106 420,07 грн.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 грудня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 190 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік (пільговий період) та у розмірі 3,1 % на місяць, 37,2 % на рік (після закінчення пільгову періоду) на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором

від 12 грудня 2017 року належним чином не виконував, на вимоги банку про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого станом на 17 лютого 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 202 201,03 грн за тілом кредиту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скаргаОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено і вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір,

в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку -

АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 202 201,03 грн за кредитним договором від 12 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 190 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В анкеті-заяві позичальника від 12 грудня 2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді комісії та строку кредитування.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості та виписки за рахунком № НОМЕР_1 станом на 02 квітня 2018 року заборгованість відповідача за кредитом становила 154 578,21 грн,

у зазначену суму позивачем включено також плату за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в сумі 4 647,84 грн, проценти за користування кредитним лімітом - 0,85 грн, комісію за обслуговування картки за березень 2018 року у сумі 400 грн, а отже, фактично без врахування процентів

та комісії, нарахованих позивачем, сума боргу становила 149 529,52 грн

(а.с. 59-69).

Згідно з випискою за рахунком за період з 03 квітня 2018 року по 03 квітня 2019 року сума витрат становить 210 455,37 грн, з них: відсотки, за користування кредитним лімітом - 74 199,87 грн, відсотки нараховані за овердрафт, - 2 563,41 грн, комісія за обслуговування - 4 800 грн, щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» - 45 627,78 грн, щомісячний платіж за сервісом «Оплата частинами» -11 888,30 грн, інші фактичні витрати, здійснені позивачем за карткою - 71 376,01 грн.

Фактично позивачем здійснено витрати за карткою за період з 03 квітня

2018 року по 03 квітня 2019 року у сумі 128 892,09 грн, без врахування відсотків та комісії, яка включена у суму боргу, зазначену у виписці, -

81 563,28 грн.

Ураховуючи, що станом на 02 квітня 2019 року сума боргу становить

149 529,52 грн (фактичні витрати без нарахованих відсотків та комісії),

а за період з 03 квітня 2018 року по 03 квітня 2019 року -128 892,09 грн (фактичні витрати без нарахованих відсотків та комісії), розмір фактичних витрат, здійснених відповідачем за карткою, становить 278 421,61 грн.

Відповідачем за період з 03 квітня 2018 року по 03 квітня 2019 року здійснено погашення боргу в сумі 104 960,25 грн, тому сума боргу за тілом кредиту становить 173 461,36 грн.

Ураховуючи зазначене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки у анкеті-заяві від 17 грудня 2017 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови, порядок і підстави зміни процентної ставки,

а відповідач заперечував факт ознайомлення з умовами кредитування, тому банком необґрунтовано визначено суму боргу за тілом кредиту у сумі

202 201,03 грн.

Також обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, Правилам користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже,

й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків

та комісії, які були стягнуті позивачем за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню

у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у спірному кредитному договорі строк виконання зобов`язання не встановлено.

Згідно із частиною другою статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок

у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовано вважав, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 173 461,36 грн АТ КБ «ПриватБанк» добровільно не повернуті, тому підлягають стягненню

з відповідача на користь банку.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк