ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4592/20 Справа № 184/1213/19 Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Голуб О.О..

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі:Публічне акціонерне товариство «Покровський гірничо - збагачувальний комбінат», Головне управління державної праці у Дніпропетровській області, заступник головного лікаря з експертизи м.Покров Дніпропетровської області Мельниченко Михайло Михайлович,

третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року, ухваленого суддею Малашиною Ю.Б. у м.Покров Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо - збагачувальний комбінат», Головного управління державної праці у Дніпропетровській області, заступника головного лікаря з експертизи м. Покров Дніпропетровської області Мельниченка Михайла Михайловича, третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював у ВАТ «ОГЗК» у період з 1967 р. по 1975 р. слюсарем-авторемонтником у ремонтній майстерні автотранспортного цеху, з 1975р. до 1987р. - слюсарем з ремонту автомобілів в ремонтній майстерні авторемонтного цеху, з 1987 р. до грудня 2004 р. - слюсарем паливної апаратури автотранспортного цеху, з 2004р. до 2005 р. - слюсарем з ремонту автомобілів автотранспортного цеху ВАТ «ОГЗК», з 01.04.2005р. по 13.05.2005 р. - озеленювачем у зоні відпочинку ВАТ «ОГЗК».

13.03.2005 р. був звільнений за згодою сторін.

За час роботи в ПАТ «ПГЗК» він отримав захворювання у виді бронхіальної астми, інтермітуючий перебіг, фаза ремісії, легеневу недостатність першого ступеню, нейросенсорну туговухість, що підтверджується випискою Українського науково - дослідницького інституту промислової медицини м.Кривий Ріг з історії хвороби №2407 від 01.07.2005 року.

Вказує, що, повідомлення за формою П-3 не складалось, на адресу ПАТ «ПГЗК» не направлялось, у зв`язку з чим, розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання підприємством не організовувалось, та акт розслідування за формою П-4 не складався.

Просив суд постановити рішення, яким зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Покровський гірничо - збагачувальний комбінат», Головне управління державної праці у Дніпропетровській області, Головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 , та за його результатами видати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П4.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо - збагачувальний комбінат», Головного управління державної праці у Дніпропетровській області, заступника головного лікаря з експертизи м.Покров Дніпропетровської області Мельниченка Михайла Михайловича, третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо - збагачувальний комбінат», Головного управління державної праці у Дніпропетровській області, Головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області провести розслідування обставин і причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 та за його результатами видати акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, винесеного з порушенням норм матеріального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити, заявлені ним до відповідачів позовні вимоги.

Скаржник зазначає, що він, працюючи протягом тривалого періоду часу в шкідливих умовах на підприємстві відповідача-1- ПАТ «Покровський гірничо - збагачувальний комбінат» отримав ряд професійних захворювань, які були підтверджені Криворізьким інститутом промислової медицини. Вказує, що, починаючи з 2005 року він неодноразово звертався до судів України з метою захисту своїх прав щодо ушкодження здоров`я на підприємстві відповідача-1, проте судами не здійснювалось жодних дій задля встановлення фактів його професійних захворювань, оскільки справи за його позовами суди або закривали, або відмовляли у задоволенні позовних вимог. Наголошує на тому, що, звертаючись до суду першої інстанції він надав додаткові документи, які на його думку беззаперечно пов`язують його захворювання з професійними, отриманими в період праці на підприємстві відповідача-1.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач-1 - АТ «Покровський гірничо - збагачувальний комбінат», просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Зокрема зазначає, що спеціалізованими лікувально-профілактичними установами, а саме: Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини МОЗ України (м.Кривий Ріг) та ДУ «Інститутут медицини АМН України (м.Київ) зв`язок захворювань позивача за наявними у нього хворобами з умовами праці не встановлено, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач-2-Головне управління державної праці у Дніпропетровській області, також просить залишити скаргу позивача без задоволення, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 , який підтримав вимоги і доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, думку представника відповідача-1 - ОСОБА_2 та відповідача-2 ОСОБА_3 , які кожна окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, з викладених у відзивах на скаргу підстав, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі №184/81/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено, рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06.02.2018 р. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.09.2018 р. залишено без змін (а.с. 6-13).

При цьому судом касаційної інстанції встановлені наступні обставини щодо позивача.

ОСОБА_1 працював у ВАТ «ОГЗК», правонаступником якого є АТ «ПГЗК», у період з 1967р. по 1975р. слюсарем авторемонтником у ремонтній майстерні Автотранспортного цеху, з 1975р. до 1987р. - слюсарем з ремонту автомобілів в ремонтній майстерні Автотранспортного цеху, з 1987р. до грудня 2004р. - слюсарем з паливної апаратури Автотранспортного цеху ВАТ «ОГЗК», з 2004р. до 2005р. - слюсарем з ремонту автомобілів Автотранспортного цеху ВАТ «ОГЗК», з 01.04.2005р. по 13.05.2005р. - озеленювачем у зоні відпочинку ВАТ «ОГЗК», 13.05.2005р. - звільнений за згодою сторін, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки (а.с.146-149).

У період роботи на ПАТ «ПГЗК» за професією слюсар авторемонтник, слюсар з паливної апаратури позивач систематично проходив періодичний медичний огляд відповідно до наказу МОЗ України №45 від 31.03.1994р. та додатків №1, №2 наказу МОЗ СРСР №555 від 29.09.1989р. Підозри на професійне захворювання не виявлено.

У листопаді 2004 року позивач звернувся до міської лікарні, де йому після обстеження виставлено діагноз: хронічний бронхіт та рекомендовано направити на консультацію в клініку Криворізького науково-дослідницького інституту промислової медицини.

ОСОБА_1 був вперше направлений у клініку державної установи Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини м.Кривий Ріг у лютому 2005 року для вирішення питання про можливу наявність у нього професійного захворювання.

Відповідно до виписки із історії хвороби №772 від 11 березня 2005 року ОСОБА_1 встановлено основний діагноз - бронхіальна астма, інтермітуючий перебіг та передбачено контроль у клініці інституту через 3-6 місяці, рекомендовано надати додаткові дані до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці на всіх роботах, починаючи з 1967 року по теперішній час з вказівкою концентрації хімічного складу і часу дії виробничих факторів, яким піддавався ОСОБА_1 .

Згідно доповнень до санітарно-гігієнічної характеристики умов прав, виданої головним державним санітарним лікарем м.Орджонікідзе від 04 травня 2005 року №2/2 599, у повітрі робочої зони слюсаря по ремонту автомобілів концентрація шкідливих хімічних речовин (вуглеводні аліфатичні, оксид вуглицю) за період 1975-1987 років не перевищував нормативних показників.

Відповідно до виписки Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини м.Кривий Ріг з історії хвороби №2407 від 01 липня 2005 року ОСОБА_1 встановлено основний діагноз - бронхіальна астма, інтермітуючий перебіг, фаза ремісії. Легенева недостатність першого степеню. Нейросенсорна приглухуватість. З метою динамічного спостереження за розвитком приглухуватості назначено повторне обстеження у клініці інституту слуху через 3-6 місяці, із наданням доповнень до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 23 грудня 2004 року, в яких необхідно вказати час впливу підвищеного шуму на стенді і при продувці. При цьому вказано, що умови праці не дозволяють виявити зв`язок бронхіальної астми з професією.

Згідно доповнень до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, виданої головним державним санітарним лікарем м.Орджонікідзе від 19 вересня 2005 року № 2/2 -1304 за період 1987-2004 роки у процесі роботи на стенді та на робочому місці слюсаря рівні виробничого шуму не перевищують нормативи ДСН 3.3.6.037 - 99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» і становлять в середньому 73 дБ.

05 травня 2006 року Орджонікідзевською міською санепідемстанцією складено акт перевірки дотримання санітарного законодавства автотранспортному цеху ВАТ «ОГЗК» та обстеження умов праці слюсарі паливної апаратури та слюсаря-ремонтника ремонтної майстерні автотранспортного цеху, відповідно до якого, зокрема, встановлено, що спецодягом та засобами індивідуального захисту працівники ремонтні майстерні забезпечені, згідно з установленими санітарними нормам.

Останній періодичний огляд слюсар з ремонту паливної апаратури ОСОБА_1 проходив 20 лютого 2004 року. Підозр на профзахворювання при проходженні профілактичного медичного огляду у ОСОБА_1 не виявлено.

05 квітня 2006 року головним державним санітарним лікарем м.Орджонікідзе затверджено санітарно-гігієнічну характеристику умов праці ОСОБА_1 , підписану помічником лікаря з гігієни праці ОСОБА_5 , складену за запитом поліклініки комунального закладу «Центральна міська лікарня», відповідно до якої слюсар з ремонту автомобілів контактує з наступними шкідливими виробничими факторами: масла мінеральні нафтові, виробничий шум, оксид вуглецю, важкість праці, метеофактори. Атестація робочого місця слюсаря з ремонту автомобілів проводилась 23 лютого 2005 року санітарно-промисловою лабораторією ВАТ «ОГЗК» (свідоцтво на право проведення досліджень №28 від 14 травня 2003 року). Забрудненість повітря робочої зони - масла мінеральні нафтові - кл. небезпеки III, ГДК -5 мг/м. куб. (за період 1975 - 1987 років згідно досліджень, проведених санпромлабораторією ВАТ «ОГЗК»), концентрація вуглеводнів аліфатичних не перевищувала ГДК (ГДК - 300 мг/м. куб) та складала 80,0 - 200,0 мг/м. куб. Концентрація вуглецю оксиду - кл. небезпеки - IV, гостро направленої дії, за період 1975-1987 роки не перевищувала ГДК (ГДК - 20,0 мг/м. куб.) та складала 3,12 - 10 мг/м. куб. Виробничий шум - рівень виробничого шуму за період 1975 - 1987 роки не перевищували нормативи ГДР (ГДР - 80дБ) та становили 74-79 дБ.

При обстежені робочих місць слюсаря з ремонту паливної апаратури спеціалістами санітарно-промислової лабораторії міськсанепідстанції були проведені лабораторно-інструментальні дослідження умов праці.

Згідно протоколів №500-501 від 05 квітня 2006 року рівні виробничого шуму з робочому місці слюсаря з ремонту паливної апаратури не перевищують нормативи ДСН 3.3.6.03799 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку»; згідно протоколу № 595-609 в повітрі робочої зони концентрація масел мінеральних нафтових на 0,38 - 0,7 мг/м. куб. (в 1,08-1,14 рази) перевищує нормативи ГОСТ 12.1.005-88 «Загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони»; мікроклімат виробничих приміщень згідно протоколу № 488-499 відповідає нормативам ДСН 3.3.6 .042-99 «Санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень».

За період 1987-1998 років згідно досліджень, проведених санпромлабораторією ВАТ «ОГЗК», в повітрі робочої зони концентрація вуглеводнів аліфатичних не перевищувала ГДК (ГДК - 300 мг/м.куб) та складала 80,0 - 200,0 мг/м.куб.

В період 1999 року - 2004 років концентрація мінеральних нафтових масел складала 4,6-5,5 мг/м.куб. (ГДК масел мініральних нафтових - 5 мг/м.куб.) Рівні виробничого шуму за період 1987-2004 років при роботі на стенді не перевищували норми ГДР (ГДР - 80дБ) та становили 70-80 дБА. продувці рівні виробничого шуму досягали 80-90 дБ.

У виписці із історії хвороби ОСОБА_1 №868 клініки профзахворювань Державної установи «Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України» клініка професійних захворювань» про пов`язаність захворювань позивача з умовами праці не вказано.

Протягом 03 березня 2008 року - 16 березня 2008 року позивач проходив обстеження у клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці АМН України».

У виписці із історії хвороби №287 від 15 вересня 2008 року, в якій міститься висновок Центральної лікарської експертної комісії № 12/422 від 18 березня 2008 року, про пов`язаність захворювань з умовами праці не вказано. Рекомендовано: протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних речовин, у несприятливих метеоумовах, із значним фізичні навантаженням. Санітарно-курортне лікування у санаторіях пульманологічного профілю. Спостереження та лікування у алерголога по місцю проживання.

Зі змісту листа від 10 липня 2017 року вих. №2/176 ДУ «Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України» клініка професійна захворювань» слідує, що ОСОБА_1 обстежувався у клініці профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН» у 2007 року та згідно рішення ЦЛЕК №28/1326 від 04 липня 2007 року встановлено діагноз, однак зазначено, що відсутність клінічних проявів не дозволяє на теперішній час зв`язати захворювання з умовами праці. Вдруге Центральна лікарська експертна комісія Державної установи «Інститут медицини праці Національної Академії медичних наук України» клініка професійна захворювань» розглядала медичну документацію хворого в 2009 році за рішенням якої №11/478 від 31 березня 2009 року захворювання з умовами праці не пов`язано (відсутність перевищення ГДК нафтових індустріальних мастил в період роботи, звернення за медичною допомогою з приводу захворювання після припинення роботи по професії слюсаря паливної апаратури). Враховуючи той факт, що захворювання з умовами праці не пов`язано, повідомлення про професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 клінікою профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН» не надавалось.

Крім того, із листа ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 07 липня 2017 року слідує, що повідомлення про професійне захворювання (отруєння) (форма П-3) на ім`я ОСОБА_1 не складалось, оскільки згідно висновку ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 30 червня 2005 року №1279 діагноз професійне захворювання не встановлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, на підставі досліджених доказів виходив з того, що спеціалізованими лікувально-профілактичними установами: Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини МОЗ (м.Кривий Ріг) та Інститутом медицини АМН Україні праці Клініка професійних захворювань (м.Київ) зв`язок захворювань ОСОБА_1 з умовами праці не встановлено та не підтверджено, а тому повідомлення за формою П-3 не складалось та на адресу ПАТ «ПГЗК» не направлялось, у зв`язку із чим розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача підприємством не організовувалось, а відтак і акт розслідування за формою П-4 не складався.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись із доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції додержався наведених вище норм закону, з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним та обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, суд першої інстанції встановив, що на час виникнення спірних правовідносин, діяв Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі - Порядок №1112), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 р. №1112 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Професійний характер захворювання визначається експертною комісією у складі спеціалістів спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу згідно з переліком, що затверджується МОЗ та проводиться відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 13 Порядку №1112.

Зв`язок професійного захворювання з умовами праці працівника визначається на підставі клінічних даних і санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, що складається установою державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство, де працює хворий, за участю спеціалістів (представників) підприємства, первинної організації профспілки, членом якої є хворий, або уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці, якщо хворий не є членом профспілки, та робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства.

У разі підозри на професійне захворювання лікувально-профілактичний заклад направляє на консультацію до головного спеціаліста з професійної патології міста, області, Автономної Республіки Крим, який для встановлення діагнозу і зв`язку захворювання з впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу головний спеціаліст з професійної патології міста, області, Автономної Республіки Крим (штатний або позаштатний) направляє хворого до спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу.

У спірних випадках для остаточного вирішення питання про наявність професійного захворювання особа направляється до Інституту медицини праці Академії медичних наук (м.Київ). У разі незгоди хворого або роботодавця з рішенням Інституту щодо встановлення діагнозу і зв`язку захворювання із впливом шкідливих виробничих факторів і трудового процесу воно може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до Процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 13 Порядку №1112 професійний характер захворювання (отруєння) встановлюється експертною комісією спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу, склад якої затверджує керівник цього закладу. Рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених у таких документах: копія трудової книжки - для визначення стажу роботи в умовах дії виробничих факторів; виписка з амбулаторної картки (форма 025/у) або з історії хвороби, у якій відображено початок та динаміку розвитку захворювання; медичний висновок головного спеціаліста з професійної патології Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва і Севастополя; санітарно-гігієнічна характеристика умов праці, що складається фахівцями установи державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство; висновки фтизіатра, нарколога та інші документи - у разі потреби; акт форми Н-5, акт форми Н-1 - у разі гострого професійного захворювання (отруєння). Висновок експертної комісії спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання хворому не видається, а надсилається головному спеціалісту з професійної патології Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва і Севастополя за місцем роботи або проживання хворого. Хворому видається довідка про стаціонарне (амбулаторне) обстеження в спеціалізованому лікувально-профілактичному закладі. У висновку крім діагнозу обов`язково зазначається встановлення (невстановлення) професійного характеру захворювання.

Відповідно до положень п.75 Порядку №1112 у разі встановлення професійного захворювання спеціалізованими лікувально-профілактичними закладами стосовно кожного хворого складається повідомлення про професійне захворювання за формою П-3, яке протягом трьох діб після встановлення діагнозу надсилається роботодавцю та керівнику підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, установі державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує це підприємство, робочому органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства.

Роботодавець організовує розслідування причин виникнення професійного захворювання та наказом призначає комісію з розслідування причин виникнення професійного захворювання (далі - комісія з розслідування), до складу якої входять представник установи державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство (голова комісії), представники лікувально-профілактичного закладу, що обслуговує підприємство, підприємства, працівником якого є потерпілий, первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства. До розслідування в разі потреби можуть залучатися представники інших органів.

Комісія з розслідування зобов`язана провести розслідування обставин та причин виникнення професійного захворювання та скласти акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, який надсилається роботодавцем потерпілому, лікувально-профілактичному закладу, що обслуговує це підприємство, робочому органу виконавчої дирекції Фонду та первинній організації профспілки, членом якої є потерпілий або уповноваженій найманими працівниками особі з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки. Примірник акта надсилається установі державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство, для аналізу і контролю за виконанням заходів.

Примірник акта форми П-4 залишається на підприємстві та зберігається відповідно до вимог пункту 24 цього Порядку.

Доводи позивача про те, що за час його роботи в ПАТ «ПГЗК» він отримав захворювання у виді бронхіальної астми, інтермітуючий перебіг, фаза ремісії, легеневу недостатність першого ступеню, нейросенсорну туговухість, які він вважає професійними захворюваннями не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються наявними у справі медичними документами, які не пов`язують наявні у ОСОБА_1 захворювання з професійними, отриманими внаслідок довготривалої праці на підприємстві відповідача-1 - АТ «Покровський ГЗК».

Судом перевірено та встановлено, що спеціалізованими лікувальними-профілактичними установами, а саме: Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини МОЗ України (м.Кривий Ріг) та ДУ «Інститут медицини АМН України (м.Київ) зв`язок, наявних у позивача захворювань з умовами його праці на підприємстві ПАТ «ПГЗК» не було встановлено, у зв`язку із чим повідомлення за формою П-3 уповноваженою медичною установою не складалося та роботодавцю не направлялось, у зв`язку із чим розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 захворювань підприємством не проводилось та відповідно акт розслідування причин виникнення професійних захворювань за формою П-4 не складався.

Доводи позивача про те, що висновки санітарно-гігієнічної характеристики, лабораторно-інструментальних досліджень є неправдивими, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 цей факт належними та допустимими доказами не доведено, тоді, як наявні в справі докази, досліджені судом свідчать про відсутність зв`язку між працею позивача на підприємстві відповідача-1 та виявленими у останнього захворюваннями.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції і кожному з них суд надав відповідну правову оцінку, зазначену у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, доводи скаржника фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до ч.1. ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: