Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., розглянувши цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 , про стягнення суми переплати, -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року до Подільського районного суду м. Києва звернулося Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в подальшому реорганізоване у Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі за текстом - позивач), з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1 , про стягнення суми переплати.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що відповідач була отримувачем пенсії із втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з тим, що відповідач несвоєчасно повідомила про те, що вона навчається у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України і перебуває на повному державному утриманні, виникла переплата пенсії у розмірі 4 452 грн за період з 01.08.2010 по 31.07.2011 року. Частину цієї суми було утримано під час подальшої виплати відповідачу пенсії, однак, оскільки виплату пенсії було припинено, залишилася нестягнутою переплата у розмірі 1 323,70 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.01.2018 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 30.10.2018 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Войтенко Т.В.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 29.10.2019 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач подала відзив, у якому заперечила проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зокрема, відповідач зазначила, що виплату пенсії їй було припинено безпідставно, оскільки припинення нарахування пенсії відбулося 31.08.2014 року, у той час, як вона продовжувала навчатися до 28.05.2015 року, тому переплата з боку позивача відсутня. Крім того, відповідач подала заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач дізнався про виникнення переплати ще 31.08.2014 року, в момент припинення виплати пенсії позивачу, відтак, трирічний строк звернення до суду сплив 31.08.2017 року.

Представник позивача подав пояснення, у якому заперечив проти застосування позовної давності, оскільки, на його думку позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, однак, оскільки права позивача не були порушені, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

06.07.2011 року відповідач звернулася до позивача із заявою про призначення/перерахунок пенсії по втраті годувальника (а.с. 4).

В період звернення про нарахування пенсії відповідач навчалася у Військовому інституті телекомунікації та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» і перебувала на повному забезпеченні, що підтверджується довідкою № 5/152/3-489 від 09.06.2011 року (а.с. 5).

Листом від 05.08.2011 року позивач повідомив Подільське районне управління Пенсійного фонду України про переплату у розмірі 4 452 гривень, яка виникла за період з 01.08.2010 року по 31.07.2011 року, у зв`язку з перебуванням відповідача у зазначений період на державному забезпеченні і просив розглянути це питання на комісії по призначенню пенсії (а.с. 6).

Листом № 10834/08 від 24.06.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення залишку переплати пенсії, яка становить 1 323,70 грн, у зв`язку з тим, що вказану суму неможливо утримати з відповідача через припинення виплати пенсії з 01.09.2014 року (а.с.8).

28.10.2015 року відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_1 » у зв`язку з укладенням шлюбу зі ОСОБА_4 (а.с. 49).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі за текстом - Закону № 1058-IV) дітям-сиротам за період перебування на повному державному утриманні пенсія у зв`язку з втратою годувальника виплачується в повному розмірі та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. Іншим дітям, які перебувають на повному державному утриманні, виплачується 50 відсотків призначеної пенсії у зв`язку з втратою годувальника та перераховується на їхні особисті рахунки у банку. При цьому частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії у зв`язку з втратою годувальника, перераховується на банківський рахунок установи, де ця дитина перебуває на повному державному утриманні, і спрямовується виключно на поліпшення умов проживання дітей у цих установах.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Зокрема, непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Відповідно до статті 38 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо заперечення переплати, оскільки жодних належних та допустимих доказів, зокрема контррозрахунків, які б спростовували факт переплати пенсії з боку позивача в період з 01.08.2010 року по 31.07.2011 року, нею не було надано.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності факту переплати відповідачу пенсії з втрати годувальника за період з 01.08.2010 року по 31.07.2011 рік.

Досліджуючи питання застосування позовної давності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (в попередній редакції), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.

Суд встановив, що позивач довідався про своє порушене право, а саме про наявність переплати пенсії, 05.08.2011 року, що підтверджується відповідним листом (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відтак, строк позовної давності сплив 05.08.2014 року.

Оскільки позовну заяву позивачем подано 11.12.2017 року, тобто, за межами трирічного строку, судом встановлено підстави для застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах. Та обставина, що позивач в період з вересня 2011 року по серпень 2014 року мав можливість стягувати з відповідача суму переплати у позасудовому порядку, шляхом здійснення утримань з призначеної відповідачу пенсії, і в подальшому втратив таку можливість у зв`язку з припиненням її виплати, жодним чином не впливає на початок перебігу позовної давності, встановлений статтею 261 ЦК України,

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4-5, 13, 19, 77, 81-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 , про стягнення суми переплати - відмовити;

Повне найменування сторін:

позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б. 16, );

відповідач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк