Справа № 645/3203/19
Провадження № 4-с/645/18/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року суддя Фрунзенського районного суду м.Харкова Мартинова О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення скарги по цивільній справі за скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. щодо проведення оцінки майна та передачу на реалізацію арештованого майна, а саме автомобілю, неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. щодо проведення оцінки майна та передачу на реалізацію арештованого майна, а саме: автомобілю AUDI модель А3, номер кузова НОМЕР_1 неправомірними; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. у виконавчому провадженні №60286501 скасувати висновок про вартість об`єкта оцінки та заявку про передачу на реалізацію автомобілю AUDI модель А3, номер кузова НОМЕР_1 ; заборонити передачу на реалізацію автомобілю AUDI модель А3, номер кузова НОМЕР_1 .

Одночасно з поданням скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить вжити заходи забезпечення скарги шляхом зупинення реалізації арештованого майна, у виконавчому провадженні №60286501, номер лоту 416420, а саме автомобілю марки AUDI модель А3, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Суд, дослідивши подану заяву, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процесуальні питання розгляду скарг на дії державних та приватних виконавців регламентовані розділом VII ЦПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ».

Вказаним розділом не передбачено можливості забезпечення вимог скарги шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна боржника аналогічно до забезпечення позову. Вжиття таких заходів забезпечення вимог скарги не передбачено також і Законом України «Про виконавче провадження» у разі оскарження дій виконавця щодо визначення вартості й оцінки майна боржника.

Відповідно положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України регламентують питання щодо вжиття заходів забезпечення в рамках позовного провадження та не підлягають застосуванню в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Зважаючи на наведене застосування аналогії забезпечення скарги до забезпечення позову у даних процесуальних правовідносинах, тобто на завершальній стадії судового розгляду слід вважати безпідставним, оскільки дана стадія кардинально відмінна від стадії судового розгляду та інститут забезпечення позову покликаний захищати інтереси позивача чи особи, що має намір звернутися з позовом від втрати інтересу звернення до суду (загрози його втрати), контроль же за стадією виконання судового рішення покликаний зберегти права та інтереси учасників судового розгляду на цій завершальній стадії судового процесу, насамперед в інтересах швидкого та повного виконання рішення, яке набрало законної сили та повинно бути виконане.

Відповідно забезпечення скарги аналогічно до забезпечення позову може не лише призводити до утруднення виконання рішення суду, але і призвести до його невиконання, що є неприпустимим.

Також, згідно роз`яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» подібних правовідносин, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Норма ж пункту 4 частини першої статті 37 Закону «Про виконавче провадження» про яку йдеться у згаданій постанові на даний час не є чинною.

Наведене свідчить, що суд, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України, не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації арештованого майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавчої служби.

Вказане, також, відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29.10.2018 року у справі №766/10773/18-ц.

Таким чином, вимоги заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення скарги шляхом зупинення реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні №60286501, номер лоту 416420, а саме автомобілю марки AUDI модель А3, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , не підлягають задоволенню, оскільки обраний спосіб забезпечення скарги не відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 447, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення скарги по цивільній справі за скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. щодо проведення оцінки майна та передачу на реалізацію арештованого майна, а саме автомобілю, неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя