Справа № 541/2792/19
Провадження №2/541/308/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.,

при секретарі Калініченко Л.О.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

09.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом.

В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Відповідачка його колишня дружина. Шлюб між ними розірвано в жовтні 2019 року. Відповідачка ОСОБА_2 не проживає в належному йому будинку АДРЕСА_1 з 25 грудня 2016 року, її речей в будинку немає. Просить суд відповідачку ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право на користування житловим будинком приватного фонду №152, що знаходиться по вулиці Яблуневій в с. Петрівці Миргородського району з дати її вибуття -25 грудня 2016 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, як законний та обгрунтований, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 повідомлялися про час розгляду справи за місцем реєстрації, за місцем фактичного проживання та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади. В судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не направила.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 2/5 частин житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідачка ОСОБА_2 є власницею 1/5 частини житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності. Також співвласниками житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтв про право власності є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5, 39-42).

З копії рішення Миргородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2019 року вбачається, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано (а.с.7). Рішення набрало законної сили 26 листопада 2019 року.

Суду надано акт про не проживання за місцем реєстрації ОСОБА_2 посвідчений депутатом Петрівцівської сільської ради та членами комісії з якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована, але фактично не проживає по АДРЕСА_1 з 25 грудня 2016 року (а.с.6).

Згідно з положенням ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В той же час судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є співвласником житла розташованого в АДРЕСА_1 . Реально частки співвласникам не виділялися.

Відповідно до ст.ст. 316; 317; 318; 319; 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Положення ч. 2 ст. 405 ЦКУ (член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом) та ч.2 ст. 167 ЖК України не поширюються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦКУ.

Ті обставини, що відповідачка була відсутня у квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчать про її відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставою для припинення права власності на нього та права на користування ним.

Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282 ЦПК України; ст.405 ЦК України, ст. 167 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі ч.2 ст. 284 та п.3 Прикінцевих положень ЦПК України (в редакції від 02.04.2020 року) відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення та протягом строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19).

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко