Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 638/6931/16-ц

провадження № 61-2605св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року у складі судді Семіряд І. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі -

ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та заборони здійснення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що 08 квітня 2016 року невідомі їй особи намагались проникнути до її квартири

АДРЕСА_1 . Після приїзду поліції з`ясувалося, що ці особи вважали себе власниками її квартири на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

11 квітня 2016 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, оскільки невідомі особи, які намагалися проникнути до її квартири відмовилися надати копію цієї довідки.

У довідці, яку вона отримала, значилося, що її квартира відповідно до договору іпотеки № 17744, укладеного 27 березня 2007 року з Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Назаренко О. О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 25608887) 27 жовтня 2015 року перереєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. на ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Вказане рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А. М., позивач вважає незаконним, таким, що порушує її права та права її малолітньої дитини, оскільки на цей час не існує жодних правових підстав, за яких би ТОВ «ФК «Вектор Плюс» мало право звернення до нотаріуса за виконавчим написом щодо її квартири, тим паче, що належної оцінки її квартири після переобладнання (зроблено перебудову та змінено розташування кімнат із ванною кімнатою) не здійснювалося, та на цей час квартира має значно більшу вартість, ніж у 2007 році.

Також позивач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав на об`єкт нерухомості.

Тобто, повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М., нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права власності на нерухоме майно не мало місця.

Таким чином, на думку позивача, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Крім того, позивач зазначає, що вона не отримувала будь-яких повідомлень від

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

До того ж, позивач зазначає, що в спірній квартирі, крім неї зареєстрована її малолітня дитина - ОСОБА_2 , а також фактично мешкає малолітня дитина її доньки, проте відповідного дозволу органу опіки та піклування для реєстрації права власності на нерухоме майно, відповідачем не одержано.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності щодо спірного житлового приміщення та заборонити ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснювати перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що державна реєстрація права власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на спірну квартиру відбулася з дотриманням норм чинного законодавства України, оскільки ТОВ «ФК «Вектор Плюс» надані всі необхідні документи для проведення такої реєстрації на предмет іпотеки. Підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав на квартиру, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., не вбачається. Вимоги позивача у частині заборони здійснення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням також задоволенню не підлягають, так як вони є похідними від основних вимог позивача про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволені позову, зазначаючи, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можливе лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Таке застереження може тільки визначити умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, відповідно до пункту 12.3.1 договору про іпотеку

від 27 березня 2007 року, та положення статті 35 Закону України «Про іпотеку», пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачено порядок та процедура звернення стягнення на майно у добровільному позасудовому порядку та перелік документів, які повинні бути надані реєстратору для реалізації такого виду звернення на предмет іпотеки, проте ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не надано жодного доказу про відправлення вимоги іпотекодавцю та боржнику про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Також вважає, що нотаріусом вчинено дії неправомірно з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У травні 2019 року ОСОБА_1 направила клопотання про долучення до матеріалів справи копій постанов Верховного Суду для врахування при розгляді касаційної скарги.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності, відновлення запису про державну реєстрацію права власності, за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Харківського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року.

Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення у справі, яку передано на Велику Палату Верховного Суду, вбачається, що приватний нотаріус вчинив протиправні дії, зареєструвавши квартиру за банком, порушив положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», незалежно від наявності іпотечного застереження.

Проте у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15-ц, касаційне провадження

№ 61-10874сво18, яка розглядала цю справу у зв`язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норм права у подібних правовідносинах, дійшовши висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідно застереження в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, як і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника), оскільки таке право виникло на підставі договору (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі за аналогічних фактичних обставин і застосованих норм права й подібних правовідносин дійшла протилежних висновків у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19, яка була внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень 19 грудня 2019 року, тобто після ухвалення судового рішення Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на спірні правовідносини поширюється дія пункту 1 статті першої Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Крім того, згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формулювання єдиної правозастосовної практики.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 644/3116/18-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 638/6931/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та заборони здійснення перешкод у користуванні жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2019 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 644/3116/18-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик