Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 303/3119/19

провадження № 61-459св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області, управління комунальної власності та архітектури виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги виконавчого комітету Мукачівської міської радиЗакарпатської області та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Закарпатського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В., Куштана Б. П., від 26 листопада 2019 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, управління комунальної власності та архітектури виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним, скасування рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області та скасування містобудівних умов та обмежень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1998 року. Зазначений будинок є двоповерховим та складається з шести квартир. У відповідності до довідки комунального підприємства «Мукачівське міське бюро технічно інвентаризації та експертної оцінки» від 30 червня 2015 року № 1574 за домоволодінням по АДРЕСА_2 (співвласники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), квартира № 2 (власник

ОСОБА_6 ), квартира № 3 (власник ОСОБА_7 ), квартира № 4 (власник ОСОБА_2 ), квартира № 5 (власник ОСОБА_8 ), квартира № 6 (власник

ОСОБА_1 ). Зазначала, що 20 квітня 2015 року власник квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області із заявою про надання містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки на реконструкцію квартири та влаштування в частині піддахового простору житлових приміщень за вказаною адресою. Відповідно до

пункту 1.7 рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28 квітня 2015 року № 114 «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» ОСОБА_2 надано містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок: реконструкція власної квартири № 4 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою в будинку по АДРЕСА_3 . На підставі вказаного рішення 28 квітня 2015 року відділом архітектури та містобудування м. Мукачево Закарпатської області ОСОБА_2 видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по АДРЕСА_9 . Зазначила, що відповідачами незаконно надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки об`єктів містобудування, оскільки ОСОБА_2 не були надані документи, які свідчать про згоду всіх власників квартир житлового будинку на проведення реконструкції. У відповідності до висновку експертного дослідження від 22 вересня 2015 року № 190/08-15 виконання робіт з реконструкції житлового багатоквартирного будинку з надбудовою мансардного поверху за адресою: АДРЕСА_3 , не відповідає вимогам державних будівельних і інших норм. Невідповідність полягає у тому, що розпочаті на досліджуваній будівлі роботи з реконструкції у плані надбудови мансардного поверху є самочинним будівництвом, оскільки вони здійснюються з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати пункт 1.7 рішення виконавчого комітету Мукачівської ради Закарпатської від 28 квітня 2015 року № 114 «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок» щодо надання ОСОБА_2 містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок об`єктів містобудування на реконструкцію власної квартири № 4 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою в будинку

АДРЕСА_3 , а також скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 24 /15, видані відділом архітектури та містобудування м. Мукачево Закарпатської області ОСОБА_2 на його підставі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області,

у складі судді Гутій О. В., від 10 вересня 2019 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що піддаховий простір відноситься до допоміжних приміщень і є спільною сумісною власністю усіх співвласників майна, а тому в силу статті 369 ЦК України всі дії відносно такого майна здійснюються за спільною згодою усіх співвласників. Отже надання містобудівних умов і обмежень забудови на реконструкцію квартири № 4 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою без згоди співвласника - власника квартири № 6 ОСОБА_1 порушує її право власності. Проте районний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності на звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась 26 червня

2015 року, а з цим позовом звернулася до суду 16 травня 2019 року. Суд зазначив, що звернення ОСОБА_1 31 серпня 2015 року до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства не перериває перебігу позовної давності, а доказів про наявність інших поважних причин пропуску позовної давності позивач не надала.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 1.7 рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28 квітня 2015 року № 114 «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» щодо надання ОСОБА_2 містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок об`єктів містобудування на реконструкцію власної квартири № 4 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою у будинку по

АДРЕСА_3 . Скасовано містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 24 /15, видані відділом архітектури та містобудування м. Мукачево Закарпатської області ОСОБА_2 на підставі пункту 1.7 рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» від 28 квітня 2015 року № 114 на реконструкцію власної квартири № 4 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою в будинку

по АДРЕСА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася 26 червня 2015 року, тому враховуючи положення статей 256, 257 ЦК України, повинна була звернутися до суду за захистом свого порушеного права у порядку цивільного судочинства

до 27 червня 2018 року. Однак станом на 27 червня 2018 року справа перебувала на розгляді у Закарпатському окружному адміністративному суді. В подальшому адміністративний суд дійшов висновку про те, що справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а правовідносини, які склалися між сторонами, є цивільно-правовими, і спір повинен вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства. Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції причини пропуску строків позовної давності у даному випадку є поважними, мали місце з вини судів різних юрисдикцій, які приймали справу до розгляду, а не позивача.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_2 , на права та інтереси якого безпосередньо впливає оскаржене рішення органу місцевого самоврядування, був залучений до участі у справі лише в якості третьої особи, а не як співвідповідач, що призвело до неповного дослідження судами всіх обставин справи та розгляду справи судом апеляційної інстанції без його участі. Заявник зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не забезпечує його реального захисту, оскільки рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію, а посилання позивача на порушення будівельних норм у випадку їх доведення можуть бути підставою для вимоги про усунення таких порушень.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що позивач вперше подала позов з порушенням правил підсудності, а отже підстави для переривання строку позовної давності відсутні. Також заявник посилається на те, що на момент звернення позивача до суду 31 серпня 2015 року Верховний Суд України у постанові

від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14 висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають (припиняються) цивільні права та обов`язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. На думку заявника, суд апеляційної інстанції не врахував відсутність у позивача доказів про поважність причин пропуску позовної давності.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Мукачівської міської ради на постанову Закарпатського апеляційного суду

від 26 листопада 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 30 вересня 2009 року є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори

Ковач Н. О. та зареєстрованого в реєстрі за № ІІ-965.

ОСОБА_2 є власником квартири

АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ковач Н. О., зареєстрованого в реєстрі за № 3450.

20 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області із заявою про надання містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки на реконструкцію квартири АДРЕСА_8 та влаштування в частині піддахового простору житлових приміщень.

Відповідно до пункту 1.7 рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28 квітня 2015 року № 114 «Про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок» ОСОБА_2 надано містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок об`єктів містобудування на реконструкцію квартири № 4 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою в будинку по АДРЕСА_3 . На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 також видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки

по АДРЕСА_10 .

Згідно з висновком експертного дослідження від 22 вересня 2015 року

№ 190/08-15, складеним судовим експертом Колчаром В. Д., виконання робіт з реконструкції житлового багатоквартирного будинку з надбудовою мансардного поверху по АДРЕСА_3 не відповідає вимогам державних будівельних і інших норм. Розпочаті на досліджувальній будівлі роботи з реконструкції в плані надбудови мансардного поверху є самочинним будівництвом, оскільки вони здійснюються з істотними порушеннями будівельних норм і правил. ОСОБА_1 дозвіл на виконання таких робіт не надавала, у той час як наявність такого дозволу була обумовлена актом обстеження досліджуваного будинку від 15 липня 2015 року. Враховуючи виявлені дефекти та наявні порушення вимог будівельних і інших норм, в разі подальшого проведення робіт з реконструкції без врахування таких норм, існує загроза поширення виявлених дефектів та збільшення їх величини, що може призвести до руйнування об`єкта і як наслідок виникає загроза для життя і здоров`я людей.

26 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Мукачівської міської ради Закарпатської області із заявою про вирішення конфліктної ситуації, яка склалась між власниками квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 .

31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та незаконним рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28 квітня 2015 року № 114.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 07 вересня 2015 року у справі № 303/5573/15-а відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнанням протиправним, незаконним та скасування рішення.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 лютого 2016 року у справі № 303/5573/15-а адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Мукачівської міської ради та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним, незаконним та скасування рішення передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 303/5573/15-а закрито провадження у справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 303/5573/15-а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про закриття провадження у справі. Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі не підписана одним із суддів, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення суду про закриття провадження у справі. Суд апеляційної інстанції також виходив із того, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тому з урахуванням суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (т.1, а.с. 112-114).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушеним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частини перша-друга статті 358 ЦК України).

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно частин першої-другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02 березня 2004 рокуу справі

№ 4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_9 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2

статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У Рішенні від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2

статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (частина перша статті 393 ЦК України).

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що піддаховий простір (горище) є допоміжним приміщенням, призначеним для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 , отже є спільною сумісною власністю власників квартир у цьому будинку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскарженим рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області від 28 квітня 2015 року

№ 114 було надано містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок об`єктів містобудування на реконструкцію квартири № 4 з влаштуванням мансардних житлових приміщень у частині піддахового простору над квартирою та сходовою кліткою в будинку по АДРЕСА_3 без згоди позивача, отже спірним рішенням порушено порядок видачі містобудівних умов і обмежень (без дозволу співвласників) та порушено право співвласника квартири № 6 зазначеного будинку на користування допоміжними приміщеннями житлового будинку.

Судом апеляційної інстанції враховано, що при визначенні предметної та суб`єктної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб`єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 803/413/18 (провадження

№ 11-1047апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 815/1121/17 (провадження № 11-1141апп18).

Врахувавши, що цей спір стосується правомірності дій суб`єкта владних повноважень щодо надання містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок об`єктів містобудування, а підставою позову є порушення права позивача як співвласника допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, адміністративні суди дійшли висновку про закриття провадження у справі № 303/5573/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Мукачівської міської ради та Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Закарпатській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним, незаконним та скасування рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність поважних причин пропуску позивачем позовної давності, оскільки вперше позивач звернулась до суду з цим позовом у серпні 2015 року, судом першої інстанції було прийнято її позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі № 303/5573/15-а, проте рішення про закриття провадження у адміністративній справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, було прийнято судом лише у жовтні 2018 року (більше ніж через три роки після відкриття провадження), отже, враховуючи триваючий процес формування правозастосовчої практики у подібній категорії спорів, позивач мала легітимні очікування на те, що її позов буде розглянуто судом у порядку адміністративного судочинства, і пропустила строк позовної давності у зв`язку із відсутністю єдиної правозастосовчої практики.

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_2 приймав участь у справі у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, враховуючи обставини цієї справи, не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення з одних лише формальних міркувань. Під час розгляду справи ОСОБА_2 користувався процесуальними правами та обов`язками, приймав участь у судових засіданнях через свого представника ОСОБА_3 , який був належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду справи (а.с. 205). Зазначене спростовує доводи касаційної скарги про розгляд справи судом апеляційної інстанції без участі ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович