Провадження № 2-з/537/3/2020
Справа № 537/241/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Гавриш А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, згідно якої прохала суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом :

- заборони виселення ОСОБА_1 із квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони вселення будь-яких інших осіб, крім осіб на кого було здійснено приватизацію в 1993 році та видано свідоцтво на право власності 2 липня 1993 року, в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказала, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Відповідно до розпорядження органу приватизації 29 червня 1993 року було проведено приватизацію цієї квартири. 2 липня 1993 року було видано свідоцтво на право власності на житло, в якому зазначено, що квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_2 , та членам її сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Оскільки на час приватизації було порушено права її доньки ОСОБА_5 , заявник в 2018 році звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовною заявою про визнання недійсними розпорядження органу приватизації - Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів від 28 червня 1993 року №1134/2 та свідоцтва про право власності виданого 2 липня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За наслідками розгляду справи 15.03.2019 було винесено рішення, де суд встановив факт порушення прав ОСОБА_5 при приватизації, але відмовив в позові з огляду на пропущення позивачем строку позовної давності.

При розгляді даної справи їй стали відомі обставини, які раніше не були відомі, зокрема вказані в рішенні: Оскільки, аналіз наведених вимог законодавства що регламентували порядок проведення приватизації житлового фонду і чинних на час оскаржуваних рішень, передбачає обов язок відповідних органів на зазначення новонароджених у довідці про склад сім ї та як наслідок врахування на них норми площі яка передається безкоштовно, то доведений в судовому засіданні факт не внесення до довідки про склад сім`ї, датованої 31 травня 1993 року, відомостей щодо позивача, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчить про порушення прав останньої на приватизацію житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, при вивченні заяви на приватизацію їй стало відомо, що її підпис на заяві на приватизації від 21 травня 1993 року було підроблено. Також при розгляді справи стало відомо про порушення органом приватизації п. 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян від 15.09.1992 р., орган приватизації не мав права здійснювати приватизацію по заяві, що не містить довідки про склад сім`ї, оскільки саме довідка про склад сім`ї містить перелік осіб які мають право на приватизацію.

Враховуючи вказані обставини, заявниця вирішила звернутися до суду з позовною вимогою про визнання недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності. Однак, наразі ОСОБА_2 , використовуючи сфальсифіковане рішення від 22 січня 1998 року по справі № 2-95/1998 г. ( по цьому факту порушено кримінальне провадження), провела реєстраційні дії 11.09.2018 року та стала власником її частини квартири та частини квартири її сина ОСОБА_4 . Після чого, як вдалось з`ясувати з довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2018 року, 04.10.2018 року щодо цієї квартири було укладено договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Курячим В.М., за яким ОСОБА_2 після 04.10.2018 року подарувала квартиру ОСОБА_6 ні ОСОБА_7 .

Наразі ОСОБА_2 та ОСОБА_8 предявляють їй вимоги щодо її виселення з квартири, в зв`язку з чим у неї є обґрунтовані побоювання, що незабаром її викинуть на вулицю так, як іншого житла у неї немає.

При цьому, ОСОБА_8 може здійснити відчуження майна, а також дії щодо реєстрації фізичних осіб за цією адресою, що в подальшому унеможливить, або істотно ускладнить виконання рішення суду у випадку прийняття його на користь позивача. Таким чином, наявні підстави для проведення забезпечення майбутнього позову.

Суд дослідивши матеріали заяви приходить до наступних висновків.

Частинами 1,2 статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи дану заяву, судом встановлено, що між заявником та вказаними особами у заяві дійсно мається спір про квартиру, і заявник має намір здійснювати захист своїх прав шляхом звернення до суду з вказаним позовом. Враховуючи викладені заявником обставин, є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, вказані заявником заходи, які вона прохає суд застосувати в рахунок забезпечення позову, що буде подаватися, не є співмірними з позовними вимогами, щодо яких, в разі задоволення поданого позову, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В даному випадку, достатнім заходом забезпечення позову, враховуючи вказану заявником обставину, а саме можливість ОСОБА_8 здійснити відчуження квартири, буде заборонити державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно.

При цьому, заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб у вказаній квартирі, як і заборона вселення інших осіб призведе до порушення прав теперішніх власників.

Крім того, вимоги заявника щодо заборони виселення заявника та заборони вселення інших осіб не підлягають задоволенню, так як останні здійснюються не інакше як на відповідних правових підставах і є неспівмірними з позовним вимогам, які заявниця має намір пред`явити.

З огляду на наведене, заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, - задовольнити частково.

Заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, щодо квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог заявника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову негайно направити заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя: В. І. Хіневич