Постанова

Іменем України

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 495/2442/16-ц

провадження № 61-15428св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргоюОСОБА_2 , поданою адвокатом Оснач Світланою Анатоліївною, на постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Чобіток А. О.,

Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 05 травня 2016 року ним було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 999 999,00 грн на банківський рахунок відповідача. Зазначає, що вказані грошові кошти були перераховані ним на рахунок відповідача з метою укладення у письмовій формі з нотаріальним посвідченням договору дарування (пожертви) для виконання обумовленої між сторонами мети, а саме: купівлю взуттєвого магазину з подальшою передачею взуття в дитячі будинки. Разом з тим, оскільки між ним та відповідачем у справі договору дарування (пожертви) укладено не було, то він вважає, що грошові кошти у розмірі 999 999,00 грн були передані відповідачу за нікчемним правочином, тобто без будь-якої правової підстави. Також вказував про те, що він звертався до відповідача з листом про повернення безпідставно набутих нею коштів, однак остання спірних коштів так і не повернула.

У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти у розмірі 999 999,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належних та допустимих доказів, що вказували б на відсутність у відповідача правової підстави для набуття або збереження спірних коштів позивачем не надано, а доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані. Той факт, що відповідачем не надано доказів на підтвердження існування між сторонами правовідносин за договором позики, не звільняє позивача від обов`язку доказування у справі, а саме факту безпідставного набуття спірних коштів.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Заверухою І. Л., задоволено, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 999 999,00 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірні кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не був пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути останньому, тому суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов помилкового висновку, що відсутні будь-які правові підстави вважати, що спірні кошти набуті відповідачем безпідставно.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , подана адвокатом Оснач С. А., на постанову Київського апеляційного суду від

06 серпня 2019 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_2 у касаційній скарзі, поданій адвокатом Оснач С. А., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки судом неналежним чином були встановлені обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Вказує на те, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилася та обставина, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту безпідставного набуття нею спірних коштів. Зокрема звертає увагу на те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що між нею та позивачем були хоч якість домовленості щодо укладення в майбутньому договору дарування (пожертви), тому рішення апеляційного суду про те, що вказані кошти вона набула без правової на те підставі ґрунтуються лише на припущеннях. Також зазначає про те, що судом апеляційної інстанції було застосовано до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України без аргументації, чому саме вказана норма підлягає застосуванню. Вказує про те, що суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції повинен був надати відповідь на кожен її аргумент щодо її заперечень, однак вказаного зроблено не було. Звертає увагу на те, що нею під час розгляду справи були висвітлені дійсні обставини знайомства та спілкування з позивачем, зокрема тих обставин, що позивач часто робив їй та її дочці подарунки, надавав різного роду допомогу та неодноразово здійснював перекази грошових коштів, тому між ними склалися довірливі правовідносини. Також звертала увагу на те, що вона також неодноразово надавала позивачу матеріальну допомогу. Вказувала, що перед тим як позивач перерахував на її рахунок в банку спірні кошти вона йому давала в позики 1 000 000,00 грн, які останній обіцяв повернути, що й в подальшому вчинив повернувши їй ці кошти шляхом переказу їх на її рахунок, однак суд апеляційної інстанції вказаним нею обставинам не надав жодної правової оцінки. На її думку, в матеріалах справи взагалі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірні кошти набуті нею безпідставно.

Доводи інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_3 , поданому адвокатом Заверухою І. Л., на касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Оснач С. А., вказано, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки апеляційний суд належним чином встановив всі обставини справи та дійшов правильного висновку щодо задоволення його позовних вимог, оскільки відповідачка набула спірних коштів без будь-якої правової підстави на це. Вказує, що доводи касаційною скарги спрямовані на незгоду з оскаржуваною постановою апеляційного суду та є такими, що не спростовують правильних висновків суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Святошинського районного суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , поданому представником Оснач С. А. , про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року.

У листопаді 2019 року справу № 495/2442/16-ц передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 травня 2016 року ОСОБА_1 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 999 999,00 грн з призначенням платежу «переказ на картку ПриватБанку».

Також суд апеляційної інстанції встановив, що будь-яких доказів, які б підтверджували, що вищенаведена сума грошових коштів переховувалася позивачем з метою укладення в майбутньому договору дарування (пожертви), матеріали справи не містять.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року

№ 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційноїскарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від

12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження

№ 61-1133св18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановивобставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку, що майно, а саме спірні грошові кошти у розмірі 999 999,00 грн набуті ОСОБА_2 , з якою ОСОБА_1 не пов`язаний жодними договірними правовідносинами щодо такого майна без правової підстави на те, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права є необґрунтованими та зводяться до власного тлумачення заявником норм матеріального права.

Також необґрунтованими є доводи касаційної скарги стосовно того, що судом апеляційної інстанції не було надано належної правової оцінки спірним правовідносинам у справі, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваної постанови та тим, що відповідач посилаючись на те, що вказані нею кошти насправді були повернуті їй позивачем в рахунок погашення перед нею заборгованості в розмірі 1 000 000,00 грн не підтверджені жодними належними доказами у справі.

Не заслуговують і на увагу доводи касаційної скарги, що позивачем не було надано до суду письмової форми з нотаріальним посвідченням договору дарування (пожертви) для виконання обумовленої між сторонами мети, а саме купівлі взуттєвого магазину з подальшою передачею взуття в дитячі будинки, оскільки позивач звертаючись до суду з позовом вказував, що вказані кошти були ним перераховані за усною домовленістю, а в подальшому від укладення такого договору відмовилась саме відповідач у справі та на його вимоги щодо повернення спірних коштів ніяким чином не реагувала.

Також відповідачем на спростування правомірності набуття нею спірних коштів не було надано жодних належних та допустимих доказів, тому її доводи щодо правомірності набуття цих коштів ґрунтуються лише на припущеннях та не можуть бути взяті до уваги судом.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Оснач Світланою Анатоліївною, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик