Провадження №2/428/770/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Корсунський Володимир Володимирович від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В жовтні 2019 року позивач дізнався, що на його будинок накладений арешт для забезпечення позову у цивільній справі №2-1283. Коли ОСОБА_1 укладав договір дарування з ОСОБА_2 , то у нотаріуса не виникло жодних питань з приводу обтяжень житлового будинку. Позивач мешкає в цьому будинку більше 20 років та володіє ним, а тому жодної особи, якої б стосувалось зняття арешту майна не існує. Підставою для поновлення пропущеного строку є те, що позивач дізнався про арешт будинку в жовтні 2019 року, а тому не міг вчасно його оскаржити. 17.02.1997 року Сєвєродонецький міський суд виніс ухвалу про зняття арешту з житлового будинку, проте вона виконана не була. На даний час відпала потреба в забезпеченні позову.

Просив суд визнати причину пропуску строку на оскарження поважною та поновити строк, скасувати арешт майна, накладений на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.02.1997 року.

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Представник позивача адвокат Корсунський В.В. надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.08.1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 отримав в дар зазначений житловий будинок.

17.02.1997 року був знятий арешт, накладений на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що по справі 19.12.1996 року було винесено рішення.

Згідно з реєстраційним надписом на договорі дарування від 15.08.1997 року в БТІ 20.11.1997 року за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на зазначений житловий будинок.

Згідно з копією інформаційної довідки від 06.08.2019 року №176379847 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 19.12.1997 року по справі №2-1283 за 1997 р. за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною було винесено рішення, згідно з яким договір купівлі-продажу від 30.08.1995 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в сел. Метьолкіне м. Сєвєродонецька, визнано недійсним.

Відомості про апеляційне оскарження зазначеного рішення в архівних матеріалах відсутні.

Частиною 4. ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 16, п.1. ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Статтею 329 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про скасування арешту майна, проте з урахуванням обставин, встановлених в судовому засіданні та вищенаведених норм, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Крім того, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Слід також відзначити, що оскільки рішення по справі №2-1283 за 1997 р. за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною було ухвалене на користь ОСОБА_3 , то зазначена особа також повинна бути залучена до участі в цій справі.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції не має права самостійно за власною ініціативою вирішувати питання про залучення до участі в справі належних відповідачів чи співвідповідачів, а з відповідним клопотанням позивач та його представник до суду не звертались, хоча представнику позивача адвокату Корсунському В.В. достовірно відомо про існування рішення 19.12.1997 року по справі №2-1283 за 1997 р., оскільки він він звертався до суду і отримав копію зазначеного рішення в серпні 2019 року.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога про визнання причини пропуску строку на оскарження поважною та поновлення пропущеного строку, оскільки відомостей про пропуск позивачем строку для звернення до суду з цим позовом суду надано не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Корсунський Володимир Володимирович, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ж. І. Кордюкова