РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2020 року Київський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Шаренко С.Л.,
при секретарі Мельник В.В.,
представника позивача адвоката Заворотнього А.В.,
представника відповідача Крюкова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом до Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України в якій просить стягнути на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.09.2019 Лозівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за його заявою ОСОБА_1 внесено до ЄРДР відомості про вчинення гр. ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання рішення Московського районного суду міста Харкова від 17.08.2019 у справі № 643/2156/18.
Начальником відділу РЗЗС СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області було надано доручення про проведення досудового розслідування за вищевказаним фактом, доручено вжити заходи для всебічного, повного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
У зв`язку із незаконним діями слідчого щодо закриття кримінального провадження та, відповідно, протиправністю та необґрунтованістю постанови слідчого СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області про закриття кримінального провадження від 27.11.2019 року ОСОБА_1 її було оскаржено.
Позивач зазначає, що за результатами такого оскарження ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2020 року (справа №629/6477/19) його скаргу було задоволено. У зв`язку із незаконністю та протиправністю рішення слідчого про винесення постанови про закриття кримінального провадження від 27.11.2019 року постанову було скасовано.
Позивач також зазначає, що під час розгляду його скарги Лозівським міськрайонним судом Харківської області встановлено, що слідчим при винесенні постанови були порушені норми кримінального та кримінально-процесуального закону. Також встановлено, що по кримінальному провадженню слідчим не виконано необхідні слідчі дії.
Крім того, позивач зазначає, що за результатами розгляду ще однієї скарги позивача процесуальним керівником - прокурором Лозівської місцевої прокуратури визнано незаконним рішення слідчого щодо закриття кримінального провадження та винесено постанову від 08.01.2020 року про скасування вказаної постанови про закриття кримінального провадження.
Лозівською місцевою прокуратурою при скасуванні постанови слідчого про закриття провадження від 27.11.2019 року також було надано вказівки в порядку ст. 36 КПК України від 08.01.2020 року (лист вих. №38-1217-19 від 09.01.2020 року), в яких зазначено, що прокуратурою встановлено, що слідчим не виконано всі необхідні слідчі дії, не систематизовано матеріали кримінального провадження, внаслідок чого злочин залишається не розкритим.
У зв`язку з чим Лозівською місцевою прокуратурою було доручено активізувати досудове розслідування; встановити місцезнаходження та допитати ОСОБА_2 ; отримати тимчасовий доступ до речей та документів, які знаходяться в Міжрайонному відділі ДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ в Харківській області, виконати всі інші необхідні слідчі дії.
В листі від 09.01.2020 року №38-1217-19 процесуальним керівником - прокурором місцевої прокуратури зазначено, що про результати виконання вищезазначених вказівок слідчому необхідно повідомити до 30.01.2020 року.
У зв`язку із триваючою бездіяльністю слідчого позивачем до Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області неодноразово подавалися клопотання про проведення слідчих дій, однак всі клопотання, не розглядалися у встановлений КПК України строк та залишалися без будь-якого реагування.
У зв`язку з такою протиправною бездіяльністю слідчого Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області позивач вимушений був подавати скарги до органів прокуратури та до суду.
Так, за результатами розгляду однієї зі скарг Лозівською місцевою прокуратурою листом від 23.03.2020 року №38-1217-19 було повідомлено та підтверджено, що досудове розслідування проводиться неефективно, письмові вказівки від 08.01.2020 року (які надіслані листом вих. №38-1217-19 від 09.01.2020 року) залишаються невиконаними. Вказаним листом також повідомлено, що у зв`язку з неналежним здійсненням досудового розслідування та не виконанням письмових вказівок прокурора від 09.01.2020 року відносно слідчих та керівництва СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області буде направлено лист до СУ ГУНП в Харківській області з вимогою притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
У зв`язку з такою довго триваючою протиправною бездіяльністю слідчого Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області позивачем до Лозівського міськрайонного суду Харківської області знову було подано скаргу на бездіяльність слідчого.
Крім того, позивач вважає, що незаконність як дій, так і бездіяльності підтверджується листами Лозівської місцевої прокуратури (№38-1217-19 від 09.01.2020, №38-1217-19 від 23.03.2020 року), а також постановою Лозівської місцевої прокуратури про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 08.01.2020 року.
Таким чином, позивач вважає, що діями органу досудового розслідування, йому спричинено моральні страждання, а тому він звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, яка завдана бездіяльністю органу досудового розслідування.
Представник відповідача Державної казначейської служби України надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем безпідставно ототожнено поняття «Держава», «Державний бюджет України» та «Державна казначейська служба України» Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Крім того, представник відповідача зазначає, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Таким чином, представник відповідача зазначає, що стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що відповідно до частини 2 статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон про відшкодування шкоди) встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, тобто нею визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. У зв`язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Заворотній А.В. 20.10.2020 надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що незаконність та протиправність бездіяльності Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (який є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Харківській області) встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили, а саме: ухвалами Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2020 року, від 28.05.2020 у справі №629/6477/19.
Крім того, ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2020 року у справі №629/6477/19 визнано незаконною постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Представник позивача зазначив, що вказані судові рішення у справі №629/6477/19, що набрали законної сили, мають преюдиціальне значення при вирішені даної справи. Ними встановлено незаконність дій та бездіяльності слідчого. Крім того, незаконність дій та бездіяльності слідчого підтверджується процесуальним керівником - Лозівського місцевою прокуратурою. Зокрема, листом від 23.03.2020 року №38-1217-19, яким повідомлено та підтверджено, що досудове розслідування проводиться неефективно, письмові вказівки від 08.01.2020 року (які надіслані листом вих. №38-1217-19 від 09.01.2020 року) залишаються невиконаними. Крім того, представник позивача в відповіді на відзив зазначає, що вказаним листом Лозівською місцевою прокуратурою повідомлено, що у зв`язку з неналежним здійсненням досудового розслідування та не виконанням письмових вказівок прокурора від 09.01.2020 року відносно слідчих та керівництва СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області буде направлено лист до СУ ГУНП в Харківській області з вимогою притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
Незаконність дій слідчого підтверджено також постановою Лозівської місцевої прокуратури про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 08.01.2020 та листом Лозівської місцевої прокуратури №38-1217-19 від 09.01.2020, відповідно до якого доручено слідчому активізувати досудове розслідування та вчинити ряд слідчих (розшукових) дій. Таким чином, представник позивача вважає позов обґрунтованим та просив задовольнити його в повному обсязі.
27.10.2020 представник відповідача ГУ НП в Харківській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.
Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
З наведеного вбачається, що звертаючись до слідчого відділу Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою про вчинення боржником ОСОБА_2 кримінального правопорушення - злочину передбаченого частиною першою статті 382 КК України, позивач помилково ототожнив поняття досудового розслідування та виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.
Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби передбачено статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Тож представник Головного управління Національної поліції в Харківській області зауважив, що звернення позивача до слідчого відділу Лозівського відділу поліції в Харківській області з заявою про вчинення боржником ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 382 КК України, є безумовним правом ОСОБА_1 , однак є передчасним, оскільки з матеріалів цивільного позову не вбачається того, що виконавцем вчинено всі необхідні дії пов`язані з примусовим виконанням судового рішення.
Натомість Головне управління Національної поліції в Харківській області вважає, що позивачеві слід оскаржувати бездіяльність виконавця, відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відтак позивач звертаючись з заявою про вчинення кримінального правопорушення та в подальшому з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок тривалого досудового розслідування - обрав не правильний спосіб захисту.
Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого з огляду на їх скасування слідчими суддями та прокурором.
Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Такі процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дій при проведенні досудового розслідування, є предметом оскарження відповідно до правил статгі 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, шо має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.
Також представник відповідача зазначив, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.
Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію ними передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач.
Таким чином, представник відповідача зазначає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
24.11.2020 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Заворотній А.В. надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідача ГУНП в Харківській області, в якому зазначив, що в відзиві на позовну заяву відповідача підтверджено всі факти протиправної бездіяльності та дій Лозівського відділу поліції ГКНП в Харківській області, про які зазначено в позовній заяві позивача, та крім того, представник відповідача у зазначеному відзиві на позовну заяву та в інформаційній довідці СВ Лозівського відділу поліції ГУНП в Харківській області додатково повідомив, що постановою заступника начальника СВ Лозівського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 16.07.2020 здійснено відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування, таким чином позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, доручив представляти свої інтереси своєму представнику адвокату Заворотньому А.В.
Представник позивача адвокат Заворотній А.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві та відповідях на відзиви на позовні вимоги.
Представник відповідача Лозівського відділу поліції ГУНП в Харківській області, у судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Представник відповідача ГУ НП в Харківській області в судовому в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, в своєму відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в ньому, а також просив розглядати справу без участі представника відповідача.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).
Згідно зіст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 04.09.2019 Лозівським відділом поліції ГУНП в Харківській області за заявою ОСОБА_1 внесено до ЄРДР відомості про вчинення гр. ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання рішення Московського районного суду міста Харкова від 17.08.2019 у справі № 643/2156/18.
Не погоджуючись з вказаною постановою про закриття провадження у справі, ОСОБА_1 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області зі скаргою.
Також судом встановлено, що 11.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Лозівського відділу поліції ГУНП в Харківській області з клопотанням, в якому просив провести слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування , а саме: допитати ОСОБА_2 , співзасновника ТОВ «Діварк» ОСОБА_3 , а також звернутись із запитом до ПОСТ «Агросвіт». (а.с. 23-24). З аналогічною заявою ОСОБА_1 повторно звернувся до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області 17.04.2020 та 14.05.2020. (а.с. 27-29).
У зв`язку з не розглядом слідчим вказаних клопотань, позивач ОСОБА_1 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області зі скаргами на бездіяльність слідчого, яка полягала у не розгляді його клопотань від 17.04.2020 та 14.05.2020.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)»
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
Суд не погоджується з доводами позивача, що ухвалами слідчих суддів, якими скасовано постанову про закриття кримінального провадження, а також встановлено бездіяльність слідчого, яка полягала у не розгляді клопотань, свідчать про завдання позивачеві моральних страждань, оскільки оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.
Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.
Тобто, ухвали слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження та ухвали за результатами розгляду скарг про не розгляд клопотань ОСОБА_1 в передбачені КПК України строки, свідчать про реалізацію ОСОБА_1 передбаченого чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора в рамках кримінального провадження, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.
Також в судовому засіданні не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між процесуальним рішенням органу досудового розслідування та начебто заподіяною шкодою, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 303 КПК України, слідчим суддею модже бути встановлена процесуальна бездіяльність слідчого, а не протиправна бездіяльність слідочго, як зазначено в ухвалах слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2020 та 28.05.2020.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позову позивача відмовлено в повному обсязі судовий збір та витрати на правову допомогу стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77, 79, 81, 89, 90, 95, 213, 258, 259, 263,274, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 11,15, 23, 1173, 1174, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 56 Конституції України, суд
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлений 04.12.2020.

Суддя: С.Л. Шаренко