КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Шахової О.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, постановлене суддею Ковалевською Л.М. 24 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу, обґрунтованим тим, що 27.03.2019 року він надав у борг відповідачу 16 416 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 01.07.2019 року. Також 11.04.2019 року він повторно надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 4 869 грн. які відповідач зобов`язалася повернути до 01.06.2019 року. Однак до теперішнього часу відповідач борги не повернула, тому він звернувся до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договорами позики у сумі 21 285 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, 15.10.2020 позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з їх недоведеності позовних вимог позивачем.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України , є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вбачається із розписки про отримання грошових коштів, наданої в копії позивачем, 27 березня 2019 року ОСОБА_2 взяла в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16 416,00 гривень, які зобов`язалася повернути до 01 липня 2019 року (а.с.7).

Як вбачається ще з однієї розписки, 11 квітня 2019 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 4 869,00 гривень, які зобов`язалася повернути до 01 червня 2019 року . (а.с.8).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу розписки у тієї чи іншої сторони є підтвердженням наявності боргу або факту виконання зобов`язання за договором позики.

Судом встановлено, що позивач надав у борг відповідачу 16 416 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 01.07.2019 року. Також 4 869 грн. які відповідач зобов`язалася повернути до 01.06.2019 року. Зазначені обставини доведені позивачем, оскільки ним надано до суду оригінали розписок про отримання відповідачем коштів.

Відповідач не надала суду достовірних доказів на підтвердження повернення боргу позивачу.

Доводи відповідача про те, що розписки були безгрошовими, вона писала їх у зв`язку із неналежним виконанням трудових обов`язків і утворенням недостачі в магазині, де працювала продавцем, а тому правовідносини, що виникли, не були борговими у розумінні ст.. 1046 ЦК України, колегія суддів не приймає, так як із змісту розписок вбачається, що відповідач взяла кошти в борг і зобов`язується їх повернути. Відповідач протягом тривалого часу, аж до пред`явлення до неї вимоги кредитора, не оспорювала ці розписки.

Доказів того, що вона створила недостачу на робочому місці та написала розписки як зобов`язання відшкодувати роботодавцю завдані збитки , відповідач суду не надала. Позивач стверджує, що він передавав відповідачу кошти в борг і тому просить захистити його права та стягнути зазначені суми боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції повинно бути скасоване з постановленням нового рішення про стягнення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2102 грн. судового збору.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України колегія судді,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики у сумі 21 285 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2102 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: