Ухвала

17 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 203/6836/14-ц

провадження № 61-15415ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року у складі судді Колесніченко О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня

2019 року в складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що на підставі договорів купівлі-продажу та дарування 21/100 частини домоволодіння, укладених між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Наукова виробнича фірма «Варіант» (далі - ТОВ « НВФ «Варіант») йому належала квартира АДРЕСА_1 .

Вказував, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська

від 06 березня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2 та витребувано у нього 21/100 частини (до якої входить квартира

АДРЕСА_1 загальною площею 135,8 кв. м, житловою площею 99,1 кв. м. Цим рішенням визнано право власності

ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, а також встановлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем об`єкта нерухомості.

Звертав увагу на те, що в зазначеній вище квартирі ним проведено капітальний ремонт, внаслідок чого були понесені значні матеріальні витрати, на які збільшилася вартість вказаного майна, і які не можуть бути відокремлені від нього.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на поліпшення квартири АДРЕСА_1 в розмірі 440 784,00 грн, а також 3 % річних в розмірі 13 223,52 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 440 784,00 грн в рахунок відшкодування вартості здійснених витрат на невід`ємні поліпшення майна - квартири

АДРЕСА_1 , а також витрати на проведення експертизи в розмірі

3 686,40 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, як добросовісного набувача, що здійснив поліпшення спірного майна, підлягають захисту шляхом відшкодування відповідачем позивачу здійснених ним витрат у розмірі, на яку збільшилася вартість квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року заочне рішення Кіровського районного суд м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року змінено, викладено другий абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 238 420,00 грн на відшкодування вартості здійсненних витрат на невід`ємні поліпшення майна та судовий збір в розмірі 2 384,00 грн». В іншій частині заочне рішення Кіровського районного суд м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції помилково виходив з розміру витрат, посилаючись на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 10 вересня 2015 року, оскільки цим висновком встановлена саме ринкова вартість поліпшень спірного майна, проте стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати, понесені останнім на здійснення цих поліпшень, розмір яких становить 238 420,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що в порушення норм процесуального права, апеляційним судом належно не досліджено зібрані у справі докази в їх сукупності, не встановлено фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, чи є позивач добросовісним набувачем спірного майна, чи забезпечили проведені в квартирі ремонтні роботи приріст ринкової вартості цього майна, оскільки поліпшення майна були здійснені у 2007 році, а тому для визначення суми, на яку збільшилася вартість майна, необхідні відомості про його вартість до поліпшення та після поліпшення.

Останньою постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня

2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи є належним та допустимим доказом в справі, з якого вбачається на яку саме суму зросла ринкова вартість частки домоволодіння після проведення позивачем в ньому відповідних поліпшень, які не можуть бути відокремлені.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У серпні 2019 року ОСОБА_2 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час нового розгляду справи судом апеляційної інстанції не будо враховано висновки та мотиви з яких було скасовано попереднє судове рішення апеляційного суду, не встановлено добросовісності

ОСОБА_1 , не надано належної парової оцінки доказам, які відповідач надав в суді апеляційної інстанції, що свідчать про недобросовісність останнього

Апеляційним судом безпідставно визначено розмір відшкодування на підставі висновку експерта, який не є належним доказом, оскільки експертиза проводилась з урахуванням цін станом на 2015 рік, а поліпшення спірного нерухомого майна відбулось у 2007 році, що не враховано судом апеляційної інстанції.

Також апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, не звернуто увагу на те, що відповідач отримав спірне нерухоме майно в порядку спадкування після смерті батька, а отже позивач, вважаючи себе кредитором, мав право звернутися до спадкоємця боржника протягом строку, встановленого цивільним законодавством, проте такий строк позивачем було пропущено.

Відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_2 до Верховного Суду не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, витребувано цивільну справу та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року здійснюється Верховним Судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) в редакції, чинній на час її подання, тобто до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 29 квітня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик