ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 642/6557/19

провадження № 22-ц/ 818/2295/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Коваленко І.П., Котелевець А.В.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Пашнєва В.Г.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.08.2011 в розмірі 64160 грн 80 коп. та судові витрати.

Позов мотивований тим, що 22 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н (надалі Договір), за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за Договором зобов`язань належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.06.2019 має заборгованість у розмірі 75943,77 грн, яка складається з: 7195,15 грн - заборгованість за кредитом, 63963,27 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4785,35 грн - заборгованість за пенею та комісією. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.07.2014 з ОСОБА_1 стягнута на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.08.2011 в розмірі 16580,16 грн. Таким чином, на час подачі позову заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором від 22.08.2011 склала 64 160,80 грн з яких: 57579,33 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн - фіксована частина та 3031,47 грн - процентна складова.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2020 року в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що в підписаній ОСОБА_2 заяві позичальника від 22.08.2011 процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи своє право вимоги на стягнення процентів та неустойки Банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» до Договору, хоча вказаний договір до суду не надав, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини Договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці докази розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету 22.08.2011, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом умов Договору про сплату процентів і неустойки бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У зв`язку із недоведеністю узгодження у Договорі сторонами умов про сплату процентів і неустойки, у задоволенні позову Банку відмовлено. При цьому суд послався на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. У стягненні одночасно штрафів і пені відмовлено й з тих підстав, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчитиме про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В апеляційній скарзі Крилова Олена Леонідівна, яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. У якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що в суду не було підстав застосовувати висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки у справі № 342/180/17 відповідач заперечував підписання й ознайомлення з умовами кредитування, наданими банком до позовної заяви. ОСОБА_1 таких заперечень не надав, тому згідно з презумпцією правомірності правочину, укладений з Банком Договір є дійсним. Підписавши анкету-заяву 22.08.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами Договору про кредитування, зокрема з тим, що умови Договору викладені не лише в анкеті-заяві, а й у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» й Умовах та правилах надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/. До позову крім підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви від 22.08.2011 була також надана підписана відповідачем Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», що містить умови про розмір процентів за користування кредитним коштами і неустойки за порушення строків повернення грошових коштів і сплати процентів. Тобто сторони погодили сплату тих сум, які Банк просить стягнути з ОСОБА_1 в позовній заяві.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Відповідно до п.п. 1, 3,4 ч.1, ч.ч. 2,4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судовим розглядом установлено та вбачається із матеріалів справи, що 22 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої ОСОБА_1 погодився, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 19-20).

На підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин й укладення з ОСОБА_1 . Договору, Банк надав суду першої інстанції також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», що підписана ОСОБА_1 22.08.2011 (а.с. 21) і містить умови про розмір процентів за користування кредитними коштами, розмір та умови сплати неустойки (штрафів, пені), а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а.с. 22-68).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до виниклих між ОСОБА_1 і Банком правовідносин постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та недоведеність узгодження із ОСОБА_1 розміру процентів за користування коштами й неустойки.

У справі № 342/180/17 відповідач заперечувала ознайомлення її при підписанні анкети-заяви з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, наданими разом із позовною заявою. ОСОБА_1 таких заперечень ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надавав, тому підстави уважати, що надані Банком у справі № 619/46515/19 Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного з ОСОБА_1 , відсутні.

До того ж суд першої інстанції не звернув увагу, що підписана ОСОБА_1 . Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» містить умову про сплату за користування кредитними коштами 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, визначає розмір та штрафів за порушення строків повернення кредитних коштів і процентів (а.с. 21). Тобто сторони в Договорі погодили сплату тих сум, які Банк просить стягнути з ОСОБА_1 .

Разом з тим, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вже стягувалась заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 серпня 2011 року в сумі 16580 грн 16 коп., з яких 7195 грн 15 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6383 грн 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1735 грн 35 коп. - заборгованість по комісії, 500 грн - штраф (фіксована частина), 765 грн 72 коп. - штраф (процентна складова) та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп. (а.с. 13-14).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Пунктом 1.1.7.12 витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010/256 від 06.03.2010, строк дії укладеного між сторонами договору встановлений - 12 місяців з моменту підписання. У випадку відсутності повідомлення протягом цього часу жодної зі сторін про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк.

Пункт 2.1.1.2.11 Умов та правил встановлює, що карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) після звернення клієнта до Банку відповідно до діючих тарифів.

У справі, що переглядається, відсутня інформація про строк дії виданої ОСОБА_1 кредитної картки та про її перевипуск, однак у 2014 році Банк пред`явив вимогу про стягнення з боржника усієї суми кредитної заборгованості за Договором, яка була задоволена заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року.

Використавши своє право вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України шляхом пред`явлення у 2014 році позову про стягнення всієї суми заборгованості за Договором, Банк змінив строк виконання зобов`язання в цілому. Тому право Банку нараховувати передбачені Договором проценти за кредитом і неустойки припинилося. І в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимог про стягнення з ОСОБА_1 сум в порядку ст. 625 ЦК України Банк не пред`явив.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову Банку про стягнення процентів і неустойки за Договором, але помилився з мотивами такої відмови. Тому апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 квітня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.В.Котелевець

І.П. Коваленко