Справа № 234/3904/20
Провадження № 2/234/1913/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

10 березня 2020 року м. Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Заборський В.О. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області із позовною заявою до Російської Федерації про стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 грн..

Свої вимоги мотивував тим, що у результаті протиправної поведінки Російської Федерації, а саме збройної агресії проти України, окупацією частини її території і беззаконням, яке панує на цій частині території, йому завдана моральна шкода.

Так, внаслідок бойових дій на Сході та окупації частини території Україні значно погіршилася економічна ситуація в державі, стрімко зросли ціни на продукти харчування, медичні препарати, паливо та комунальні послуги, більше ніж в три рази знецінилася національна валюта - гривня. Позивач проживає у м. Краматорськ, який входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 р. № 1275-р. та постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим. За місцем його проживання був ускладнений доступ до основних послуг, серед яких, водопостачання, опалення і охорона здоров`я через обстріли. При цьому, внаслідок обмеження свободи пересування він відчуває труднощі з підтримкою родинних зв`язків, отриманням соціальних пільг та доступом до служб та об`єктів забезпечення життєдіяльності, таких як лікарні. Загалом, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України для нього значно обмежена можливість реалізації наступних конституційних прав: права на свободу пересування і вільний вибір місця проживання (ст. 33 Конституції України); права на мирні зібрання (ст. 39 Конституції України); права на соціальний захист (ст. 46 Конституції України); права на охорону здоров`я та медичну допомогу (ст. 49 Конституції України), що викликає у нього мене, як громадянина (-ки) України. Зазначені негативні обставини викликають у нього як громадянина України значні душевні страждання. Після початку збройної агресії Російської Федерації проти України він постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків.

Вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації, так як даний спір суб`єктно не належить до юрисдикції національних судів України.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив відповідачем іноземну державу - Російську Федерацію, посилаючись на те, що внаслідок збройної агресії відповідача проти України, окупацією частини її території і беззаконням, яке панує на цій частині території, йому завдана моральна шкода.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частина перша ст. 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961р., стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993р. № 198/93, наша держава гарантує додержання положень зазначеної вище Конвенції.

Крім того, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право» від 2005 року № 2709-ІV, який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом

Стаття 79 цього Закону встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено частиною четвертою цієї статті, у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах-внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і не підпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої.

Таким чином, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Застосування судового імунітету вважається загальновизнаним у сучасній міжнародно-правовій практиці.

Закріплення судового імунітету для кожної суверенної держави має безумовний характер.

Відповідно до чинного міжнародного законодавства та законодавства України не піддається сумніву той факт, що Російська Федерація є державою-агресором відносно України, однак, це не змінює того факту, що Російська Федерація як держава, яка користується суверенітетом, не може бути учасником справи у суді загальної юрисдикції держави України без її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб. Крім того, на даний час не прийнято жодного ні міжнародного, ні внутрішнього документу, який би позбавив Російську Федерацію, як державу-агресора по відношенню до України, судового імунітету.

У разі відсутності такої згоди рішення національних судів України можуть бути не визнані Російською Федерацією, а відповідно не будуть виконуватися нею, що не призведе до реального захисту та відновлення прав громадян України внаслідок ухвалення цих судових рішень.

За таких обставин, вважаю, що даний позов не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим у відкритті провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 186, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання, може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. О. Заборський