КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/2652/20 Головуючий у 1 інстанції: Яковлєва Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Мараєвої Н.Є., Желепи О.В.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 267 800 грн. 00 коп.

Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , який тривалий час хворів на рак легенів та проживав у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом останнього місяця життя і до своєї смерті ОСОБА_3 проживав у квартирі рідної сестри за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 за час життя заповіту не склав і його єдиним спадкоємцем є він - ОСОБА_1 , як син покійного ОСОБА_3 .

Вказував, що після смерті батька з метою з`ясування обсягу спадкового майна, що залишилось після ОСОБА_3 , він 29 березня 2017 року отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №83731499, на підставі якої встановив, що власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу вказаного майна від 16 березня 2017 року значиться його двоюрідний брат - відповідач у справі ОСОБА_2 ..

Зазначав, що згідно вказаного договору квартиру відчужено померлим ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за 267 800 грн. На час укладення договору сторони не мали один до одного жодних претензій щодо проведення розрахунків. Відтак, ОСОБА_3 набув у власність 267 800 грн., а ОСОБА_1 , як його спадкоємець, що прийняв спадщину у встановленому законом і строки порядку, набув право успадкувати ці грошові кошти після померлого батька.

Позивач вважав, що ці кошти набуто і безпідставно утримуються відповідачем, а тому, посилаючись на вимоги ст.ст.316, 317, 1212, 1213 ЦК України та ст.41 Конституції України просив суд стягнути їх з ОСОБА_2 на його користь.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того зазначив, що дійсно договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 16 березня 2017 року між відповідачем та покійним батьком, вважає недійсним, у зв`язку з чим на вирішенні судів знаходяться дві цивільні справи.

Після смерті батька позивач прийняв спадщину, а тому як його єдиний спадкоємець, набув право власності на грошові кошти в сумі 267800 грн. 00 коп., які сплачено на виконання вищевказаного договору. Проте, двоюрідний брат ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , незаконно привласнив їх та безпідставно утримує у себе.

Також зазначив, що про тривалу хворобу батька і той факт, що останній переїхав проживати до рідної сестри у м. Бориспіль знав, але відвідав ОСОБА_3 лише один раз, витрат на його лікування, харчування, утримання, а після смерті, на поховання, встановлення огорожі та пам`ятника, не ніс. Про укладення спірного договору - купівлі продажу квартири не знав.

Під час візиту до батька у АДРЕСА_2 були присутні : рідна тітка ОСОБА_4 , двоюрідна сестра ОСОБА_5 та чоловік тітки ОСОБА_6 .

Вважав, що оскільки батько був нездоровим і лежачим, а угода укладена за 9 днів до його смерті, то ОСОБА_3 не міг витратити чи передати ці кошти кому-небуть, а тому на момент смерті грошові кошти в розмірі 267800 грн. 00 коп. мали зберігатись у нього. Проте, після смерті останнього, відповідач привласнив їх собі та безпідставно утримує і не віддає йому ( ОСОБА_1 ).

Повідомив також, що витрати на поховання, встановлення пам`ятника та огорожі на могилі поніс відповідач ОСОБА_2 ..

Представник позивача підтримав доводи ОСОБА_1 та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Зазначив, що дядько ОСОБА_3 тривалий час хворів на рак легенів. Його єдиним сином є ОСОБА_7 , проте останній не опікувався ним, не доглядав під час хвороби та не надавав матеріальної допомоги на лікування. Після останньої шостої хіміотерапії дядько зателефонував ОСОБА_2 та попросив завезти його до рідної сестри ОСОБА_8 , яка проживає у місті Бориспіль, оскільки доглядати за собою йому стало важко і він потребував сторонньої допомоги.

Відповідач у лютому 2017 року приїхав до міста Києва, щоб виконати прохання ОСОБА_3 . Останній був занедбаним, брудним, на тілі були екземи, на нозі відпадала шкіра через пролежні. Він сам зібрав особисті речі та вийшов з ними на вулицю до машини. По дорозі дядько поскаржився на те, що доглядає себе сам, син не допомагає і не відвідує його. Запропонував ОСОБА_2 придбати у нього квартиру, що розташована у місті Києві та просив у зв`язку з цим привезти нотаріуса до дому рідної сестри. Відповідач спочатку противився наведеній пропозиції, проте після неодноразових нагадувань ОСОБА_3 все-таки виконав його волю.

Вартість квартири і ціну її відчуження було обумовлено сторонами і визначено на підставі грошової оцінки, яка передувала укладенню договору купівлі - продажу в розмірі 267800 грн. 00 коп.. Також вони домовились, що на момент відчуження квартири ОСОБА_2 сплатить ОСОБА_3 20000 грн., а інші кошти буде віддавати частинами щомісячно.

Після укладення вказаного договору ОСОБА_3 повідомив відповідачу, що інші кошти на виконання договору купівлі - продажу квартири не потрібно сплачувати, але він попросив поховати його, встановити пам`ятник та огорожу, і доглядати за могилою. В який спосіб покійний розпорядився отриманими грошовими коштами не знає. Проте витрати по лікуванню та догляду ніс за власні кошти і від ОСОБА_3 жодні грошові кошти не брав.

Зазначив також, що зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , де останні дні доживав ОСОБА_3 , проте не проживає там від 2004 року. Кожні вихідні, буває і частіше, відвідував разом зі своєю сім`єю своїх батьків, що там проживають, а згодом і дядька.

Крім того, пояснив, що у вказаній квартирі на постійній основі живуть батько ОСОБА_6 та матір ОСОБА_9 цьому ж будинку, але в квартирі АДРЕСА_3 проживає разом з сім`єю його рідна сестра ОСОБА_10 , яка також часто бувала в квартирі батьків.

Про те, хто і за які кошти купував харчування і ніс витрати на потреби ОСОБА_3 , не знає. Які сторонні особи відвідували вищевказану квартиру в період знаходження в ній ОСОБА_3 , не знає. Зі слів матері знає, що син відвідав покійного лише раз, особисто ОСОБА_1 там не бачив.

Грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 свого часу ОСОБА_3 , після його смерті не бачив і, відповідно, не забирав. Поховання та супутні витрати здійснив за власні грошові кошти.

Представник відповідача пояснення ОСОБА_2 підтримала і просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Крім того, наголосила, що позивачем та його представником всупереч вимог ст.12, 76-81 ЦПК України не надано суду жодних доказів на доведення передачі відповідачем покійному ОСОБА_3 грошових коштів саме в розмірі 267800 грн. 00 коп. та щодо їх привласнення і незаконного утримання після смерті ОСОБА_3 . ОСОБА_2 .

Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що відповідач у судовому засіданні сам визнав і це встановлено судовим рішенням, що розрахунки за договором на момент укладання договору не здійснювались, ані в безготівковій, ані в готівковій формі. За його словами відповідач та померлий ОСОБА_3 усно домовились, що на момент відчуження квартири ОСОБА_2 сплатить ОСОБА_3 20 000 грн., а інші кошти буде повертати частинами щомісячно, хоча договором це не передбачено. За словами відповідача, після укладення вказаного договору ОСОБА_3 повідомив йому, що сплачувати інші кошти, на виконання договору купівлі-продажу квартири не потрібно. Зазначав, що відповідач свідомо вчинив обман важко хворого батька, підписуючи договір купівлі-продажу квартири, за яким нібито розрахунки на момент укладення договору повністю проведені, а насправді, він не заплатив за договором жодних коштів, навіть 20 000 грн., які нібито відповідач сплатив ОСОБА_3 , і сплата нічим не підтверджена.

Представник відповідача ОСОБА_11 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Бориспільського районного суду Київської області від 15 липня 2020 року залишити без змін. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 безпідставно утримує у себе грошові кошти у розмірі 267 800 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні підстави вважати, що спірні грошові кошти перебувають на зберіганні саме у ОСОБА_2 .

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як встановлено судом, не заперечується сторонами, а також підтверджується судовими рішеннями у справах за №753/10392/17 та 753/9886/19, згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 травня 1994 року, виданого Відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації в місті Києві, ОСОБА_3 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Лідія Євгенівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, залишено без змін рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року, яким у задоволенні позову відмовлено.

Згідно експертної грошової оцінки майна, здійсненого від 13 березня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 , визначено ринкову вартість (без врахування ПДВ) вищевказаної квартири у розмірі 267 720 грн.

Встановлено, що 16 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) належну продавцю квартиру АДРЕСА_1 і сплатив за неї обговорену грошову суму в розмірі 267 800 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є. та зареєстровано у реєстрі за №161. (а.с.3-5).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_2 на вищевказану спірну квартиру зареєстровано 16 березня 2017 року.

За ч.1, 4 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.13).

У зв`язку з чим 16 травня 2017 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №239/2017 щодо майна померлого ОСОБА_3 та 07 листопада 2017 року на ім`я ОСОБА_1 , видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким останньому передано у спадщину автомобіль ВАЗ 21124 (державний номерний знак НОМЕР_1 ).

Отже, позивач у визначені законодавством строки вчинив дії, визначені ст.ст.1222, 1223, 1268 - 1270 ЦК України та прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Одним із видів речей згідно зі ст.ст.179, 184, 192 ЦК України є грошові кошти, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В даному випадку застосовується спосіб захисту-визнання права.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності відповідно до ч.1, 2 ст.321 ЦК України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його володінні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, позивач, шляхом прийняття спадщини від умерлого батька, набув право на отримання у власність усього того, чим володів за життя ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що має право успадкувати також і грошові кошти, передані ОСОБА_3 на підставі укладеного договору купівлі-продажу квартири в розмірі 267800 грн. 00 коп. Свідоцтво про право на спадщину на дані грошові кошти він не отримував, оскільки вони відсутні на рахунках у банківських установах.

Крім того, позивач вважав, що дані грошові кошти зберіг у себе без достатньої правової підстави ОСОБА_2 та не повертає їх законному спадкоємцю.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, та оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна покійного ОСОБА_3 , а відповідач обіцяв виплачувати кошти батькові, що ним визнано і він не сплатив та не підтверджено будь-якими доказами того, що покійний ОСОБА_3 відмовився від сплати коштів за квартиру, та даний факт не доведено відповідачем ОСОБА_2 , а також не доведено позивачем ОСОБА_1 не сплату ОСОБА_2 його батькові 20 000 грн. на момент відчуження квартири, то колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на успадкування після смерті батька ОСОБА_3 не отриманих останнім коштів і тому вважає за необхідне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2020 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштівзадовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 247 800 грн.

Також, в порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 195 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2020 року скасувати і прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) грошові кошти у розмірі 247 800 (двісті сорок сім тисяч вісімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 6 195 (шість тисяч сто дев`яносто п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: