Справа № 128/2540/19
Провадження № 22-ц/801/922/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 рокуСправа № 128/2540/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів Медвецького С.К., Рибчинського В.П.,

за участі секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Карнауха А.П. на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року, постановлену у складі судді Васильєвої Т.Ю., в залі суду,

встановив:

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та усунуто перешкоди в користуванні власністю житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування вказаним вище приміщенням. В іншій частині позову відмовлено.

24 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про перегляд заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, задоволено.

Скасовано заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Також, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, залишено без руху, з підстав неповної оплати судового збору та надано скаржнику строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, залишено без розгляду.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду у строк встановлений судом, а саме не сплатив судовий збір в повному обсязі.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Карнаух А.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У визначений судом термін відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість ухвали суду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи видно, що заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Також, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, залишено без руху, з підстав неповної оплати судового збору та надано скаржнику строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що після відкриття провадження у справі, було виявлено недоліки позовної заяви, а саме, позивачем в порушення вимог статті 175, 177 ЦПК України, сплачено судовий збір не в повному обсязі.

На виконання вимог ухвали, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, надавши квитанцію про сплату судового збору в сумі 1 536,80 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду у строк встановлений судом, а саме не сплатив судовий збір в повному обсязі, тому керуючись ч. 13 ст. 187 ЦПК України залишив позовну заяву без розгляду.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з наступних підстав.

У п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №9 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді; у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду.

Положення ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачають процесуальну можливість суду вчинити перевірку повноти сплати судового збору і його корегування, розподіл судового збору між сторонами і згодом, в тому числі за наслідками розгляду справи по суті.

У абзаці 3 п. 16 вищевказаної постанови Пленуму № 10 роз`яснено, що остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову, а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Аналіз змісту положень пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентна практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» ( Kreuz v. Poland )), вказують на те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

На наведені вище обставини, суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції мав можливість розглянути спір по суті та за результатом вирішення справи стягнути належну суму судового збору, однак потрактував норму процесуального права надто суворо, що призвело до помилкового залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , що в свою чергу позбавило заявника права на доступ до суду і завадило розгляду його позовних вимог та відповідно є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд не звернув уваги на те, що справа перебуває на розгляді з вересня 2019 року, яка неодноразово призначалась до судового розгляду та у справі уже було постановлено заочне рішення.

Крім того, суд не врахував того, що вказані в ухвалі недоліки, могли бути усунені при ухваленні рішення судом, шляхом стягнення недоплаченої суми судового збору з відповідної сторони.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, дійшов до помилкового висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Карнауха А.П. задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 02 березня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Оніщук

Судді: С.К. Медвецький

В.П. Рибчинський