Ухвала

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 363/1542/16-ц

провадження № 61-6363ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у складі судді: Пікуль А. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним іпотечного договору.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 11 лютого 2020 року подав апеляційну скаргу.

Оскарженою ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року.

Оскаржена ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до вимог частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Апеляційна скарга подана (направлена поштою 11 лютого 2020 року) після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду. Суд на підставі журналу судового засідання від 10 травня 2017 року встановив, що позивач був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду та отримав її копію 10 травня 2017 року, копія рішення суду направлялась ОСОБА_1 29 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 . Отже матеріали справи беззаперечно засвідчують обізнаність ОСОБА_1 щодо існування рішення Вишгородського районного суду Київської області з 10 травня 2017 року. Обставин щодо існування непереборної сили, що призвела до пропуску строку на апеляційне оскарження, позивачем в апеляційній скарзі наведено не було.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 01 квітня 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що з повним текстом оскарженого рішення позивач ознайомився під час ознайомлення із матеріалами справи 28 січня 2020 року і тоді ж отримав його повний текст. Апеляційний суд в ухвалі зазначає, що рішення направлено поштою, однак докази його отримання відсутні. Через відсутність повного тексту рішення, законний представник позивачів був позбавлений інформації щодо підстав для оскарження рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Як свідчить тлумачення частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Встановивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у лютому 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, публічне акціонерне товариство «Омега Банк», про визнання недійсним іпотечного договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков