Справа № 645/6469/19
Провадження № 2/645/370/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Мартинової О.М.,

секретар судового засідання - Костін О.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за товар неналежної якості,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сплачених коштів за товар неналежної якості у розмірі 48600,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог за позовом позивач зазначив, що 29.05.2019 року на підставі накладної № 003 від 29.05.2019 року придбав у відповідача ОСОБА_2 товар, а саме: автомобільні диски Vossen CV4 22x10.5 5x114.3 ЕТ42 СВ73,1 SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки, всього на суму 48600,00 грн. Того ж дня, відповідач повідомив позивача про те, що він є офіційним представником компанії Vossen USA у місті Харкові, та запевнив останнього у тому, що зазначена модель дисків, яку він пропонував придбати, встановлюється саме на автомобіль позивача. Наступного дня, позивач звернувся до шинного сервісу Bridgestone, для встановлення придбаних автомобільних дисків на власне авто. Під час встановлення придбаного товару з`ясувалось, що зазначені диски є товаром неналежної якості, оскільки придбані у відповідача диски не встановлюються на його автомобіль марки INFINITI FX37 2011 року випуску, через невідповідність їх розміру, розмірам вильотів для встановлення та технічним характеристикам. Таким чином, відповідачем було допущено грубу помилку під час підбору автомобільних дисків марки Vossen, та продано товар, що не відповідає заявленим технічним характеристикам та не може бути використаним за призначенням, а саме: продані автомобільні диски є товаром неналежної якості, про що позивач повідомив останнього. Відповідач визнав помилку, яку допустив під час підбору дисків, та повернув їх собі за актом зберігання та реалізації, та запропонував зачекати декілька днів для з`ясування обставин, пошуку товару з відповідними характеристиками або повертання сплачених коштів. Позивач погодився на пропозицію відповідача, оскільки останній запевнив його, що найближчим часом здійснить повернення коштів за товар, якщо не знайде йому заміну. Так, 01.06.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір відповідального зберігання та реалізації за № 003 від 01.06.2019 року та Акт прийому - передачі від 01.06.2019 року. Крім того, 12.06.2019 року (в межах 14 денного строку) позивачем було направлено досудову претензію до ФО-П ОСОБА_2 з вимогою щодо заміни товару неналежної якості на аналогічний товар належної якості або повернення грошових коштів. Однак, відповідачем не було вчинено ніяких дій щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Оскільки, на дату подання позову, відповідачем не було виконано вимоги щодо заміни товару неналежної якості та повернення коштів за товар, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», підтвердження усного правочину оформляється квитанціє, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншим розрахунковим документом. У відповідності п. 11 ст. 8 Закону, вимоги розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа. Враховуючи, що між ФО-П ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_3 , ніяких розрахунків, за будь який товар не проводилось, вважає позовні вимоги безпідставними.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову по даній цивільній справі шляхом накладення заборони відчуження на автомобіль відповідача.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання по справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Присутній в судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 , який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20 березня 2019 року, підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Присутній в судовому засіданні відповідач заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні у зв`язку з його необґрунтованістю та з підстав викладених у відзиві. При цьому, додатково пояснив, що зазначені диски знаходяться у нього та позивач може їх забрати. Разом з тим, зазначив що накладна не є розрахунковим документом.

Суд, з`ясувавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач 29.05.2019 року прийняв у відповідача - ФО-П ОСОБА_2 автомобільні диски Vossen CV4 22x10.5 5x114.3 ЕТ42 СВ73,1 SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки, всього на суму 48600,00 грн., що підтверджується накладної № 003 від 29.05.2019 року.

Із позову вбачається, що наступного дня, позивач звернувся до шинного сервісу Bridgestone, для встановлення придбаних автомобільних дисків на власне авто. Під час встановлення придбаного товару з`ясувалось, що зазначені диски є товаром неналежної якості, оскільки придбані у відповідача диски не встановлюються на його автомобіль марки INFINITI FX37 2011 року випуску, через невідповідність їх розміру, розмірам вильотів для встановлення та технічним характеристикам.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб.

Згідно з ч.ч. 1, 7 статті 15 цього Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

У разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця,продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Частиною другою статті 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема, частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто, вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Відповідно до пунктів 12, 15 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Необхідно розмежовувати права споживача, які відносяться до категорії товарів, що мають недоліки (право на безоплатне усунення недоліків товару) та до категорії товарів, що мають істотні недоліки (право на обмін товару чи розірвання договору).

Тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2018 року, справа №661/67/16-ц, провадження № 61-2464св18.

Право позивача на повернення сплаченої за товар грошової суми виникає при встановленні істотного недоліку проданого товару, який при цьому має одну із вказаних вище ознак, а не відсутності певної характеристики, встановленої позивачем після покупки товару.

Позивач вимагав від відповідача повернення йому сплаченої грошової суми за придбаний товар, при цьому позивач не надав належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України щодо продажу йому відповідачем вказаних автомобільних дисків з істотним недоліком, визначеним п. 12 ст. 1 Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Згідно частини 9 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

Отже, з аналізу вказаних правових норм слідує, що у випадку виявлення істотного недоліку товару, споживач на власний вибір може скористатися будь-яким із передбачених статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» способів захисту свого порушеного права та лише після відмови продавця задовольнити такі вимоги, в обраний споживачем спосіб, наділений правом пред`явити іншу вимогу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачем надано товар неналежної якості, а тому кошти сплачені за цей товар підлягають поверненню. При цьому, вимоги про розірвання договору купівлі-продажу позивач не пред`являв.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження придбання позивачем неякісного товару.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2019 року між позивачем та відповідачем ФО-П ОСОБА_2 було укладено договір відповідального зберігання та реалізації за № 003 від 01.06.2019 року та Акт прийому - передачі від 01.06.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_2 приймає на відповідальне зберігання та реалізацію - автомобільні диски, в якості рекламних матеріалів.

Проте, жодних доказів того, що придбаний товар є неналежної якості матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що товар був прийнятий позивачем із зауваженнями з приводу його якості.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач в правовому обґрунтуванні вимог посилається на норми які регулюють придбання товарів належної якості, при цьому доказів зазначеного матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2, 3 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Права споживача при придбанні товару саме належної якості передбачені ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів». Споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості проводиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна (товару) від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Отже, договір купівлі-продажу опосередковує процес динаміки (переходу) майна (товару) від однієї сторони до іншої. Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності.

Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Положення щодо публічного договору є винятком з загального принципу свободи договору,встановленого з метою захисту інтересів споживачів товарів (робіт,послуг) у певній сфері відносин. Договір,що укладається,може бути віднесений до числа публічних,якщо він відповідає сукупності встановлених частиною першою статті,умов.

По-перше, сторона, яка реалізує товари (виконує роботу,надає послуги) має діяти як суб`єкт підприємницької діяльності. Це може бути юридична особа, що здійснює підприємницьку діяльність, або фізична особа, яка зареєстрована як підприємець у встановленому порядку. По-друге, діяльність по реалізації товарів (виконанню робіт, наданню послуг) має носити публічних характер. Це означає, що вона пов`язана з обов`язком суб`єкта підприємницької діяльності продати товар (виконати роботу, надати послуги) кожному, хто до нього звернеться.

За змістом ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.

Договір роздрібної купівлі-продажу вважається укладеним з моменту видачі продавцем покупцю товарного чи фіскального чека або надання іншого документа, що підтверджує оплату товару. Фіскальний і товарний чек - письмові документи, що підтверджують факт укладення договору і його умови (предмет і ціну).

Сторонами у договорі роздрібної купівлі-продажу виступають, з одного боку, продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, а з другого - покупець - фізична чи юридична особа, що набуває у власність товар.

Отже, у випадках роздрібної купівлі-продажу продавцем повинен бути не просто учасник цивільних відносин, а саме такий учасник, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів.

Положеннями ст. 704 ЦК України передбачено, якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Згідно з п. 18 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року № 104 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2007 року за № 1257/14524 (далі - Правила), розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги.

Суд звертає увагу, що у справах про захист прав споживачів доказуванню підлягає: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров`ю або майну споживача.

Про факт придбання, замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон та ін. (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів"); письмовий правочин; стосовно товару, на який встановлено гарантійний строк, - технічний паспорт чи інший документ, що його замінює, з позначкою про дату продажу (п. 11 ст. 8 Закону).

Вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ.

Матеріали справи містять накладну від 29.05.2019 року, в якій зазначено: товар - Vossen CV4 22x10.5 5x114.3 ЕТ42 СВ73,1 SIL/MIR/POL у кількості 4 штуки, ціна 12150,00 грн., всього на суму 48600,00 грн., але в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" це не є розрахунковим документом.

При цьому зазначена накладна має печатку ФО-П ОСОБА_2 , однак вона не може бути прийнята судом як належний наказ, оскільки матеріали справи не містять даних підтверджуючих існування між позивачем та ФО-П ОСОБА_2 будь - яких зобов`язальних правовідносин.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв`язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону України «Про захист прав споживачів»: 1) такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють.

Оскільки в системі роздрібної торгівлі договір купівлі-продажу, як правило, збігається з його виконанням, на нього відповідно до статей 43,44 ЦК не поширюються вимоги щодо обов`язкової письмової форми. Тому втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків.

Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. Отже, у цій справі саме позивач мав довести наявність недоліку товару, а не просто вказати про це без подання відповідних доказів.

Згідно з ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приходить до висновку, що позивач документально не підтвердив факт придбання неналежної якості товару, не надав про це належних доказів, також позивачем не доведено існування будь-яких зобов`язальних правовідносин між ним та відповідачем, не клопотав про допит свідків, які могли підтвердити даний факт.

Згідно з п. 3 ч.4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем , щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за товар неналежної якості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 21 квітня 2020 року.

Суддя -