ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3130/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2020 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарях Заболотній Л.Г.,

Литвин Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ „Київенерго", 3-тя особа: професійна спілка „Право вибору" про визнання наказу від 25.07.2017 року №2416-К „Про зміну в організації виробництва і праці" незаконним, стягнення грошової суми як різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про поновлення на посаді, скасування наказу та стягнення різниці в заробітку на час виконання нижчеоплачуваної роботи.

У судовому засіданні представник позивача Марченко О.Г. позовні вимоги підтримала, подала до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог про поновлення ОСОБА_2 на посаді керівника департаменту телекомунікацій та зв`язку в дирекції інформаційних технологій ПАТ «Київенерго» у зв`язку з тим, що трудові відносини між сторонами припинені 22.08.2018 за угодою сторін. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача суду пояснила, що відповідно до наказу ПАТ «Київенерго» № 1186-К від 01.10.2012 ОСОБА_2 було призначено посаду керівника Департаменту телекомунікацій та зв`язку дирекції інформаційних технологій з 01.10.2012. В подальшому 25.07.2017 ПАТ «Київенерго» видало наказ № 2416-К «Про зміну в організації виробництва і праці» відповідно до якого позивача було переведено на посаду фахівця 1 категорії служби технологічних систем управління дирекції технологічних систем та зв`язку. З копією даного наказу позивач був ознайомлений лише 29.09.2017 із відповіді ПАТ «Київенерго» на адвокатський запит. Позивач з вказаний наказом не погоджується, оскільки відповідачем не отримано згоду профспілкого органу, членом якої є позивач, на істотну зміну умов праці. Також відповідач не надав до суду документів відносно того, що зміни в організації виробництва і праці стосувалися посади позивача або дирекції в якій він працював, відповідно, на думку позивача, змін в організації виробництва і праці не було. По відношенню до позивача були створені дискримінаційні умови, оскільки іншим працівникам, окрім позивача, було запропоновано перейти на посади на умовах, які не погіршили їх становище. Переведення на іншу посаду, не обумовлену трудовим договором, відбулось без згоди позивача.

У судовому засіданні представник відповідача Ткач І.М. проти задоволення позовних вимог заперечувала та суду пояснила, що на початку 2017 року в ПАТ «Київенерго» відбулись зміни в організації виробництва і праці, а на початку травня 2017 затверджено нову організаційну структуру дирекції технологічних систем та зв`язку, також проведено заходи щодо перерозподілу функцій між підрозділами. 31.07.2017 позивач був ознайомлений з наказом ПАТ «Київенерго» № 2416-К «Про зміну в організації виробництва і праці» від 25.07.2017, однак від підпису про ознайомлення з даним наказом останній відмовився. ПАТ «Київенерго» направило подання до професійної спілки «Право вибору» про надання згоди на переведення позивача на іншу посаду та отримало відмову. Представник відповідача зазначив, що відмова профспілкового органу є необгрунтованою, а тому ПАТ «Київенерго» мало право перевести позивача на іншу посаду без згоди професійної спілки «Право вибору». Після прийняття наказу про зміну в організації виробництва і праці позивач підписав наказ відповідача № 2719-К від 09.11.2017 про переведення його на посаду фахівця 1 категорії та продовжував працювати на вказаній посаді, що свідчить про згоду останнього із змінами умов праці. Також представник відповідача пояснив, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, та оскільки посада на яку претендує позивач згідно штатного розкладу відсутня, вимоги останнього є такими, що задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи професійної спілки «Право вибору» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до наказу ПАТ «Київенерго» № 1186-К від 01.10.2012 ОСОБА_2 був призначений посаду керівника департаменту телекомунікацій та зв`язку дирекції інформаційних технологій з 01.10.2012 (а.с. 11).

Відповідно до наказу ПАТ «Київенерго» № 302 від 22.05.2017 з метою впровадження заходів щодо зміни організації виробництва і праці надані вказівки директору технологічних систем та зв`язку ОСОБА_3 та технічному директору ОСОБА_4 забезпечити підготовку пропозицій щодо перерозподілу функцій між структурними підрозділами з урахуванням нової організаційної структури, підготувати пропозиції щодо організаційних структур та штатного розпису підпорядкованих підрозділів (а.с. 122).

Наказом ПАТ «Київенерго» № 327 від 29.05.2017 затверджено організаційні структури дирекції технологічних систем та зв`язку та дирекції з технічного розвитку Апарату управління (а.с. 117-120).

Відповідно до наказу ПАТ «Київенерго» «Про зміну в організації виробництва і праці» № 2416-К від 25.07.2017 та додатку № 1 до нього, було встановлено перевести ОСОБА_2 на посаду фахівця 1 категорії (а.с. 15-16).

Актом у складі працівників ПАТ «Київенерго» від 31.07.2017 підтверджується, що ОСОБА_2 відмовився від здійснення підпису про ознайомлення з наказом ПАТ «Київенерго» № 2416-К «Про зміну в організації виробництва і праці» від 25.07.2017. Копію вказаного наказу ОСОБА_2 отримав (а.с. 112).

Відповідно до подання ПАТ «Київенерго» № 42АУ/172/3265 від 03.10.2017, товариство звернулось до професійної спілки «Право вибору» надати згоду на переведення ОСОБА_2 , керівника департаменту телекомунікацій та зв`язку в дирекції інформаційних технологій ПАТ «Київенерго», на посаду фахівця 1 категорії служби технологічних систем управління дирекції технологічних систем, оскільки у зв`язку зі зміною в організації виробництва та праці посади у штатному розписі, які б ОСОБА_2 міг обіймати, виходячи із попереднього досвіду роботи, освіти та кваліфікації відсутні (а.с. 49).

Професійною спілкою «Право вибору» було відмовлено ПАТ «Київенерго» в наданні згоди щодо зміни істотних умов праці ОСОБА_2 , оскільки звернення ПАТ «Київенерго» не містить жодного обґрунтування фактичних та правових підстав змін істотних умов. Мотивами змін умов праці ОСОБА_2 , на думку Спілки, є участь останнього у діяльності профспілкового органу та захист порушених прав у судах. Попередня згода отримується у Спілки до видання наказу про зміни умов праці і трудового договору працівника, а не після прийняття відповідного наказу, тому зміна істотних умов праці ОСОБА_2 є незаконною, що підтверджується листом професійної спілки «Право вибору» № 20/10/17-1 від 20.10.2017 (а.с. 50).

Наказом ПАТ «Київенерго» № 2719-К від 09.11.2017 ОСОБА_2 було переведено на посаду фахівця 1 категорії служби технологічних систем управління дирекції технологічних систем та зв`язку. Про ознайомлення ОСОБА_2 з даним наказом свідчить підпис останнього на ньому (а.с. 68).

22.08.2012 ОСОБА_2 було звільнено з посади фахівця 1 категорії служби технологічних систем управління дирекції технологічних систем та зв`язку за угодою сторін. Працівник не має жодних претензій до підприємства матеріального та нематеріального характеру. Дані обставини підтверджуються заявою ОСОБА_2 від 22.08.2018, угодою про припинення трудового договору, укладеної між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_2 від 22.08.2018, наказом ПАТ «Київенерго» № 883-К про припинення трудового договору від 22.08.2018 (а.с. 180-182).

Статтею 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Частинами 3, 4 ст. 32 КЗпП України визначено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як роз`яснено в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 р. №9, зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить, що при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, зокрема, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, тощо. При цьому, на працедавця покладається обов`язок повідомлення працівника про зміну умов праці не пізніше ніж за два місяця.

Після спливу двомісячного терміну з моменту ознайомлення ОСОБА_2 з наказом ПАТ «Київенерго» № 2416-К «Про зміну в організації виробництва і праці» від 25.07.2017, фактично останній був переведений на іншу посаду. Актом від 31.07.2017 підтверджується отримання Костильовим вказаного наказу та відмова останнього від підпису про ознайомлення з ним.

Таким чином, вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України відповідачем були дотримані.

Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Проаналізувавши відмову професійної спілки «Право вибору» в наданні згоди щодо зміни істотних умов праці ОСОБА_2 № 20/10/17-1 від 20.10.2017, суд приходить до висновку про відсутність належного обґрунтування у прийнятті профспілковим органом вказаного рішення.

Відповідно до ч. 3. ст.64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України вбачається, що переведення позивача на іншу посаду, зумовлене змінами в організації виробництва і праці, внаслідок яких відбувається зміна істотних умов праці, не потребує отримання попередньої згоди працівника. На роботодавця покладається обов`язок лише своєчасного повідомлення працівника про запровадження відповідних змін і відповідний 2-х місячний строк, що відповідачем було виконано.

Разом з цим, ч. 4 ст. 32 КЗпП України встановлює, що якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Тобто, твердження позивача про необхідність отримання його згоди, не підтверджується нормами матеріального права, оскільки вбачається, що саме працівник повинен вчинити активні дії (надати письмову заяву, відмовитись від виконання роботи тощо) виразивши свою не згоду.

При цьому в сукупності норм ч.4 ст.32 та п.6 ст. 36 КЗпП України вбачається що така відмова повинна бути висловлена працівником до початку роботи в змінених умовах.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем при зміні істотних умов праці на підприємстві було повідомлено позивача про дані зміни не пізніше як за два місяці, окрім того позивач погодився на трудові відносини у змінених умовах, оскільки продовжував працювати у відповідача на новій посаді, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання наказу ПАТ «Київенерго» № 2416-К «Про зміну в організації виробництва і праці» від 25.07.2017 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу зазначеної норми, вбачається, що виплата різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи має місце при незаконному переведенні на іншу роботу, оскільки судом встановлено, що підстави визнання незаконним наказу ПАТ «Київенерго» № 2416-К «Про зміну в організації виробництва і праці» від 25.07.2017 та переведення ОСОБА_2 на іншу посаду відсутні, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь різниці в заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що у позовних вимогах суд відмовив, суд приходить до висновку про відмову у вимогах позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу. У зв`язку з тим, що позивач на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1235,20 грн. (за дві позовні вимоги 617,60 грн.+617,60 грн.) відноситься за рахунок держави.

Керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 258, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 2, 32, 36, 235 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ „Київенерго", 3-тя особа: професійна спілка „Право вибору" про визнання наказу від 25.07.2017 року №2416-К „Про зміну в організації виробництва і праці" незаконним, стягнення грошової суми як різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: О.М.Колесник