Номер провадження 22-ц/804/1267/20
Номер провадження 22-ц/804/1267/20
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» про стягнення з роботодавця компенсаційних виплат на придбання спецодягу, в якій подано апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 січня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Костюков Д.Г.),

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» /далі Товариство/ про стягнення з роботодавця компенсації за витрати на придбання спецодягу. В обґрунтування позову заявник посилалась на те, що в період часу з 26 червня 2007 року по 15 лютого 2018 року вона працювала прибиральницею в Товаристві та роботодавець не забезпечив її спецодягом та іншими засобами індивідуального захисту за весь час роботи і вона була вимушена придбати за свої кошти спецодяг загальною вартістю 1 530,00грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 31 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі Товариство просило скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та визнані встановленими обставини, які позивачем не підтверджені, оскільки позивачем надані товарні чеки які видані з порушенням вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій».

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що суд не врахував, що компенсація витрат працівника на придбання спецодягу не відноситься до складу заробітної плати, а отже строк для звернення повинен визначатися частиною 1 статті 233 КЗпП України

На час розгляду справи відзиву не надходило.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із Товариством з 26 червня 2007 року по 15 лютого 2018 року та була звільнена за станом здоров`я за пунктом 2 статті 40 КЗпП України /копія трудової книжки а.с.7/.

Згідно висновку Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісій з 05 липня 2018 року ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності строком до 01 серпня 2020 року /а.с.6/.

У відповіді на заяву ОСОБА_1 Головне управління Держпраці у Донецькій області повідомило, що працівник за професією прибиральник території повинен бути забезпечений наступними видами спеціального одягу, спеціального взуття і засобами індивідуального захисту:

костюмом - строк носіння 12 місяців; беретом - строк носіння 12 місяців; напівчеревиками строк носіння 12 місяців; рукавицями - строк носіння 1 місяць; жилетом - строк носіння 12 місяців.

При роботі узимку:

курткою утепленою - строк носіння 36 місяців; штанами утепленими строк носіння 36 місяців; валянками - строк носіння 48 місяців; калошами гумовими на валянки - строк носіння 24 місяців; шапкою - строк носіння 24 місяців; рукавицями - строк носіння 12 місяців.

Під час поливання та дезінфікування додатково:

фартухом з нагрудником - строк носіння 12 місяців; чобітьми - строк носіння 12 місяців; рукавицями - строк носіння 6 місяців; окулярами захисними відкритими - до зносу /а.с.10/.

ОСОБА_1 в підтвердження позовних вимог надала товарні чеки від 10 жовтня 2011 року на суму 470грн, від 05 травня 2012 року на суму 205грн, від 2014 року на суму 700грн, від 01 червня 2015 року на суму 125грн, від 13 березня 2016 року на суму 110грн та від 17 березня 2016 року на суму 220грн /а.с.11/.

Згідно зведеної відомості видів оплат та нарахувань до фондів ОСОБА_1 окрім всіх належних виплат отримала 9 624,34грн компенсацію за придбання спецодягу /а.с.27/.

Згідно протоколу №1 засідання адміністрації та профкома ТОВ «Колхозний ринок» від 03 січня 2006 року вирішено включити виплату компенсації за спецодяг в додаткову заробітну плату /а.с.28/.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі однак неправильно застосував норми матеріального права.

В судовому засіданні підтверджені обставини з приводу того, що в період з 26 червня 2007 року по 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 працювала у Товаристві на роботах що пов`язані із забрудненням прибиральницею.

Судом вірно встановлено що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону праці» та статті 163 КЗпП України на роботах пов`язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби.

У даній справі сторони не заперечували обставин того, що Товариством працівнику ОСОБА_1 , робота якої була пов`язана із забрудненням, не видавався безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту.

Також вірні висновки суду з приводу того, що не являється належним виконанням вимог закону рішення Товариства про грошову компенсацію у розмірі 7% від окладу замість спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту, оскільки статтею 164 КЗпП не дозволяється видача замість спеціального одягу і спеціального взуття грошових сум для їх придбання.

Рішення працедавця про віднесення грошових сум для придбання працівниками спецодягу до фонду оплати праці як додаткової заробітної плати, не є належним виконанням встановленого наведеним законодавством обов`язку про видачу працівникам безоплатно за встановленими нормами спеціального одягу та не замінює положень законодавства.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» /надалі Закон/ зазначає, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Вимоги позивача зводились до стягнення з роботодавця компенсаційних виплат на придбання працівником за власні кошти спецодягу.

За змістом підпункту 3.19 пункту 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N 5 вартість виданого згідно з діючими нормами спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мийних та знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування або відшкодування витрат працівникам за придбання ними спецодягу та інших засобів індивідуального захисту в разі невидачі їх адміністрацією не належить до фонду оплати праці.

Компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми відносяться до інших заохочувальних та компенсаційних виплат /частина 3 статті 2 Закону в редакції чинній на час звільнення працівника/.

Отже не ґрунтується на чинному законодавстві та є суперечливим висновок суду з приводу того, що грошова компенсація витрат на придбання спецодягу являє собою додаткову заробітну плату та входить до фонду оплати праці, оскільки спір виник не щодо сум які Товариство віднесло до додаткової заробітної плати, а з приводу виконання вимог про компенсацію витрат на придбання спецодягу.

У зв`язку з цим, до правовідносин що склалися не підлягають застосуванню положення частини 2 статті 233 КЗпП України та необхідно застосовувати частину 1 статті 233 КЗпП України яка вимагає щоб звернення працівника із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду відбувалось в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була звільнена 15 лютого 2018 року та саме з цього часу почався тримісячний строк звернення до суду, проте позивач звернулась до суду лише 21 листопада 2019 року, тобто з порушенням встановленого строку.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість звернення працівника до суду з позовом про стягнення з роботодавця компенсаційних виплат на придбання спецодягу без обмеження будь-яким строком.

Також необхідно зазначити, що в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення пропущеного трьохмісячного строку на звернення до суду, а тому апеляційний суд не може самостійно вирішити питання про його поновлення.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимог закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог є помилковими, здійсненні з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому підлягає скасуванню рішення в частині стягнення з Товариства на користь Держави судового збору в розмірі 840,40грн та з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений Товариством судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,21грн.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 січня 2020 року скасувати.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» про стягнення з роботодавця компенсаційних виплат на придбання спецодягу в сумі 1530(одна тисяча п`ятсот тридцять),00гривен.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» судовий збір в сумі 1261(одна тисяча двісті шістдесят одна),46гривен.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з моменту проголошення до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2020 року.

Судді: