Справа № 362/7452/18
Провадження № 2/362/360/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 березня 2020 року року року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області про зміну договору найму та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить змінити договір найму квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити позивачу у користування кімнату житловою площею 10,7 кв.м, а кухню, ванну, коридор та балкон залишити у спільному користуванні. Крім того, позивач просить зобов`язати Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області укласти з ним окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на його ім`я окремий особовий рахунок на кімнату площею 10,7 кв.м.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що вона вищезазначена квартира є неприватизованою і складається з 54 кв.м. загальної площі, з яких 38,5 кв.м житлової площі. Даний будинок перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Василькова.

Зі слів позивача, у квартирі зареєстровані шість повнолітніх осіб, які пов`язані між собою родинними відносинами, оскільки є дітьми померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , та двоє неповнолітніх дітей, а саме: позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , 1991 р.н., та її двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , 2008 р.н., та ОСОБА_10 , 2013 р.н., ОСОБА_3 , 1995 р.н., ОСОБА_4 , 1982 р.н., ОСОБА_5 , 1997 р.н., ОСОБА_6 , 1999 р.н.

Позивач зазначає, що необхідність зміни договору найму з виділенням ОСОБА_1 у користування окремої кімнати, обумовлена тим, що за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської суду Київської області з позивача було стягнуто заборгованість по оплаті квартплати в сумі 13772,62 гривень, а позивач хоче сплачувати виключно за користування однією кімнатою.

Позивач в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про слухання справи у його відсутності та відсутності адвоката, вимоги позову підтримує та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, однак до суду повернулися поштові конверти з відміткою причин повернення «інші причини» У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також зазначив, що позивачем обрано не належний спосіб захисту порушеного на думку позивача його права, крім того, чинним законодавством не передбачено, щоб до третіх осіб пред`являлися позовні вимоги.

Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного.

В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом достовірно встановлено, що з архівного витягу Протоколу засідання виконкому Васильківської міської ради депутатів трудящих №31 від 05.11.1964 року, виділено квартиру АДРЕСА_2 - ОСОБА_11 сім`я якої 8 чоловік.

З архівного витягу із рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради №5 від 19.01.1999 року вбачається, що у зв`язку із смертю наймачів квартири ОСОБА_12 , визнано основним наймачем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ОК виданого виконкомом Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_13 змінила прізвище на « ОСОБА_14 ».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 видано відділом реєстрації актів громадянського стану Васильківського міськвиконкому Київської області ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб №13657 від 27.11.2018 року, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання Васильківської міської ради Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 8 осіб, а саме: ОСОБА_1 , 1989 р.н., ОСОБА_8 , 1991 р.н., та її двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , 2008 р.н., та ОСОБА_10 , 2013 р.н., ОСОБА_3 , 1995 р.н., ОСОБА_4 , 1982 р.н., ОСОБА_5 , 1997 р.н., ОСОБА_6 , 1999 р.н.

Згідно частини першої статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до частини першої статті104 ЖК України, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення: кухня, коридор, комора тощо,(ч. 1 ст. 63 ЖК України).

Так, у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України роз`яснено, що в силу статті 104ЖК Української РСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Позивач просить змінити договір найму квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити позивачу у користування кімнату житловою площею 10,7 кв.м, а кухню, ванну, коридор та балкон залишити у спільному користуванні, однак спірний договір найму позивачем не надано, що позбавляє суд встановити факт порушення відповідачами прав позивача.

Крім того, суд критично ставиться до доказів позивача, який посилається на архівний витяг Протоколу засідання виконкому Васильківської міської ради депутатів трудящих №31 від 05.11.1964 року, та архівний витяг із рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради №5, оскільки останні містять розбіжності щодо особи-наймача, більш того, доказів, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є однією і тією ж самою особою, позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд звертає увагу на те, що позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача до суду не звертався.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Враховуючи той факт, що позивач просить зобов`язати третю особу - Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області укласти з ним окремий договір найму житлового приміщення і відкрити на його ім`я окремий особовий рахунок на кімнату площею 10,7 кв.м., та що судом при розгляді справи встановлено, що до участі у справі не було залучено належного відповідача, яким є Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем невірно визначено суб`єктивний склад учасників справи, тому позов слід залишити без задоволення.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися у встановленому законом порядку до суду шляхом пред`явлення позову до належного відповідача.

Таким чином, аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 55, 129 Конституції України,ст.ст. 63, 104, 64 ЖК України, ст.ст. 12, 76-81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо такі не було подано.

Суддя М.М. Ковбель