Справа № 428/5210/20
Провадження № 22-ц/810/805/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Кордюкової Ж.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червня 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46849,01 грн, який мотивувало тим, що позивач є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк». Відповідно до укладеного кредитного договору від 04.11.2016 року №SAMABWFC2 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві.

АТ «А-банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, отже у порушення умов договору відповідач належним чином не виконав зобов`язання за вказаним договором.

Станом на 06.06.2020 року за відповідачем утворилась заборгованість в загальній сумі 46849,01 грн, яка складається з 14994,40 грн заборгованості за кредитом, 29704,61 грн заборгованості по відсоткам, 2150 грн пені, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в сумі 2102 грн.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, стягнути судові витрати.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив своїм підписом факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку; відповідач користувався кредитом, а значить ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки вказаний договір є договором оферти, тому суд на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України мав стягнути хоча б відсотки у розмірі облікової ставки НБУ. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції фактично в рішенні цитує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а тому повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це зробив Верховний Суд у вказаній постанові.

Від відповідача відзив не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46849,01 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що за період з 04.11.2016 року по 31.05.2020 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість по тілу кредиту (стовпчик №5 «Залишок простроченої заборгованості») в загальній сумі 14994,40 грн, при цьому за цей період ОСОБА_1 сплатив на користь банку грошові кошти на погашення за наданим кредитом в загальній сумі 16491,28 грн (стовпчик №12 «Сума погашення за кредитним договором»), що свідчить про повернення відповідачем всіх кредитних коштів банку в повному обсязі і є підставою для висновку про відсутність порушень прав позивача, оскільки боржник свій обов`язок щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів виконав.

Проте, вказані висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Судом встановлено, що 04 листопада 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «Акцент-банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, згідно якої останній отримав платіжну картку «Універсальна».

Вказана заява не містить відомостей, що відповідач виявив бажання отримати кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://а-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://а-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитної карткою «Універсальна» (а.с. 6 зв.-11).

Згідно із частиною першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що позивачем надано належні докази на підтвердження обставин щодо надання кредитних коштів відповідачу, що у період з 04.11.2016 року до грудня 2017 року відповідач ОСОБА_1 знімав кредитні кошти з карткового рахунку, а також ним вносилися платежі, зокрема поповнювався рахунок в терміналі самообслуговування.

Висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 14994,40 грн з огляду на повне повернення фактично позичених у Банку коштів зроблено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, оскільки з матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір від 04.11.2016 року у вигляді анкети-заяви не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також з врахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Тому у наведеній частині доводи апеляційної скарги позивача є слушними, а позовні вимоги Банку є такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та пені, суд виходив із ненадання позивачем доказів того, що сторони погодили відсотки за користування кредитом та розмір штрафних санкцій.

Такі висновки є слушними, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують з огляду на таке.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ «Акцент-Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи наведене та оскільки позивачем не надано доказів погодження сторонами таких умов договору як відсотки за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді пені за порушення зобов`язання, то суд дійшов правильного висновку, що такі вимоги є необґрунтованими.

Отже, в частині позовних вимог про стягнення кредиту у розмірі 14994,40 грн невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків та пені рішення суду як ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню 1681,90 грн судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 2102 грн + за подання апеляційної скарги сплачено 3153 грн = 5255 х 14994,40:46849,01).

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2020 року в частині позовних вимог про стягнення кредиту скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC2 від 04.11.2016 року: заборгованість за кредитом 14994,40 грн.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) судовий збір у розмірі 1681,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 22 грудня 2020 року.

Судді: