Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

20 січня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Семерак І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 посилаючись на те, що 24.11.2017 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті чого було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Kia Rio», номерний знак НОМЕР_1 , на суму 158 225,98 грн. Оскільки транспортний засіб, яким керував відповідач під час ДТП, зареєстрований в іншій країні, та щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», позивач 24.07.2018 року звернулася з відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) про відшкодування такої шкоди. За наслідком розгляду такої заяви МТСБУ їй було відшкодовано в межах страхових сум, які передбачені чинним законодавством за заподіяння майнової шкоди потерпілому, грошові кошти в розмірі 100 000 грн. Однак, розмір регламентних виплат МТСБУ не покрили всієї суми заподіяної відповідачем шкоди. Тому залишилася невідшкодованою завдана відповідачем шкода в розмірі 58 225,98 грн., яка підлягає відшкодуванню останнім в силу вимог ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК України, як особою яка відповідальна за її заподіяння. Також, внаслідок дій відповідача пов`язаних з вчиненням ДТП, їй завдано моральної шкоди яка полягає у душевних стражданнях викликаних дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свій, пошкоджений відповідачем, автомобіль за прямим його призначенням, клопотами по ремонту автомобіля, користування платними послугами таксі та іншим громадським транспортом, якими вона була вимушена користуватися, за відсутності власного авто, в тому числі і у зв`язку з необхідністю щоденного відвідування нею хворої матері та періодичному транспортуванню останньої по різним медичним закладам. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50000 грн.

Тому просить стягнути на її користь з відповідача 58225,98 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та, з підстав наведених в позові, просили їх задовольнити. Позивач додала , що зверталася до відповідача про повне відшкодування завданої ДТП шкоди, оскільки МТСБУ відшкодовує тільки 100000,00 грн, однак відповідач повністю ухилився від своїх зобов"язань і ігнорував мої звернення.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Разом з тим суд констатує, що відповідачем 24.07.2019 року був поданий відзив на позовну заяву в якому він не оспорює факту ДТП за участю позивача, однак позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити. Вказує, що його цивільна відповідальність є застрахованою, а тому позивач мав би звернутися в страхову компанію за страховим відшкодуванням. На думку відповідача позивач безпідставно намагається стягнути з нього кошти так як позивач вже отримала страхове відшкодування в сумі 100000 грн. проте не залучила до справи страхову компанію в якій застрахована його цивільна відповідальність. Також вказує, що додані до позовної заяви документи не є належними доказами так як на думку відповідача ті неналежним чином посвідчені. Зазначає, що звіт про оцінку автомобіля проводився без його участі, а тому він піддає сумніву об`єктивність його висновку. Оскільки експертне дослідження позивачем не проводилося, тому вважає непідтвердженою і суму завданої шкоди. Окрім цього, необґрунтованою та непідтвердженою доказами вважає факт заподіяння його діями позивачу моральної шкоди.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив.

Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду від 15.03.2018 року, яка набула законної сили, (справа №308/1522/18) відповідача визнано винним за ст.124 КУпАП, зокрема у тому, що він 24.11.2017 року близько 19 год. 38 хв. керуючи транспортним засобом марки «VolvoS70», номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в м. Ужгороді по вул. Достоєвського, 1б, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху та виїхав на зустрічну смугу, не надав перевагу в русі, чим порушив п.п.11.3, 12.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Kia Rio», номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини, в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Крім цього, такі не заперечуються відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 01-12/12/17 від 29.12.2017 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Kia Rio» DG511A, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 158225,98 грн.

Суд вважає доведеною вищевказану суму завданої відповідачем матеріальної шкоди позивачу, оскільки звіт про оцінку автомобіля виготовлено суб"єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , і відповідачем такий не спростовано. На підтвердження своїх заперечень стосовно такої суми відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу який би доводив протилежне.

Згідно ч.1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п.1 ч.1ст.1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 988 ЦК України встановлено обов`язки страховика перед страхувальником, відповідно до них страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Також цією статтею визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно з п.21.1 ст.21 Закону з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Судом встановлено, що транспортний засіб, яким керував відповідач під час ДТП зареєстрований в іншій країні, та щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка».

Стаття 41 Закону регулює порядок регламентних виплат з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ. Зокрема, п.п.«в» п.41.2 ст.41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Судом встановлено, що МТСБУ на підставі звернення позивача відшкодувано шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП, що мала місце 24.11.2017 року, в межах визначених регламентних виплат, які передбачені чинним законодавством за заподіяння майнової шкоди потерпілому, в розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином суд вважає, що позивачем в даному випадку обрано належний спосіб захисту щодо стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Сума такої різниці становить 58225,98 грн., яка залишається невідшкодованою відповідачем.

Безпідставним є посилання відповідача щодо незалучення позивачем до участі в розгляді даної справи страхової компанії в якій застрахована цивільна відповідальність відповідача, оскільки позивач, який в даному випадку є потерпілим у ДТП, на власний розсуд обирає здійснення свого права шляхом звернення вимоги до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування такої шкоди. Відповідачем же не доведено необхідності залучення до участі у справі такої страхової компанії та з цього приводу не було заявлено відповідного клопотання.

Також надуманими та безпідставними є посилання відповідача на нібито неналежність та недопустимість поданих позивачем доказів. Докази подані позивачем з дотриманням вимог ЦПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 58225,98 грн. матеріальної шкоди є обгрунтовним та підлягає до задоволення.

Крім того, позивач просить стягнути на її користь завдану їй пошкодженням майна в результаті ДТП моральну шкоду. Заподіяння їй моральної шкоди позивач обґрунтовує хвилюваннями та душевними стражданнями з приводу пошкодження відповідачем її автомобіля, а також дискомфортом викликаним тривалою відсутністю у позивача автомобіля у зв`язку з знаходженням його в ремонті чим було порушено її звичний ритм життя, оскільки автомобіль постійно потрібен був їй для пересування. Крім цього автомобіль потрібен був їй для щоденного відвідування її важкохворої матері та перевезення останньої до різних медичних установ, у зв`язку з чим вона вимушена була користуватися платними послугами таксі та іншим громадським транспортом.

Згідно ч.1ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Нормами ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд приймає наведене позивачем обґрунтування моральної шкоди, водночас, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з урахуванням ступеню моральних страждань та спричиненої матеріальної шкоди.

Позивачем не ставиться вимога про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з витратами на послуги таксі та іншого громадського транспорту, тому посилання відповідача на відсутність у справі документальних доказів користування позивачем таким транспортом не є підставою для відмови в позові про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, суд уважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1, 6, 21, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст.16, 23, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст., ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 133-137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , мешканця, АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_2 матеріальну шкоду у розмірі 58225,00 (п"ятдесят вісім тисяч двісті двадцять п`ять грн. 00 коп.) грн. та моральну шкоду у розмірі 3000,00 (три тисячі грн. 00 коп.) грн.

Стягнути ОСОБА_2 , мешканця, АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 704 грн.80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.А. Придачук