Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 727/11529/19

провадження № 61-3049св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці, у складі судді Слободян Г. М., від 07 листопада 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Литвинюк І. М., від 14 січня 2020 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, зазначаючи осіб, які можуть набути статусу відповідачів: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Укрфінстандарт» (далі - ТОВ «ФК Укрфінстандарт»), ОСОБА_2 .

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, щовона є власником нежитлових будівель, зокрема наступних: виробнича будівля цегляна, літера А, сарай цегляний, літера Г, гаражі цегляні, літери Б, Д, криниця № 1, ворота № 2, огорожа № 3, загальною площею 110, 20 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать їй на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року. ОСОБА_1 повідомила, що готує позов до суду про визнання недійсними договорів щодо відступлення на користь ОСОБА_2 права вимоги на стягнення заборгованості за кредитним договором, а іпотекодержателем може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі, а саме: виробничу будівлю цегляну, літера А, сарай цегляний літера Г, гаражі цегляні, літера Б, Д, криницю № 1, ворота № 2, огорожу № 3, загальною площею 110, 20 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що належать їй на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І. Л. (реєстраційний номер № 614), та заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію права власності та інших речових прав щодо вказаних нежитлових будівель.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви задоволено.

У порядку забезпечення позову накладено арешт на нежитлові будівлі, а саме: виробничу будівлю цегляну, літера А, сарай цегляний, літера Г, гаражі цегляні, літери Б, Д, криницю № 1, ворота № 2, огорожу № 3, загальною площею 110, 20 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І. Л. (реєстраційний номер № 614), та заборонено вчиняти уповноваженим особам будь-які дії, спрямовані на реєстрацію права власності та інших речових прав щодо вказаної нежитлової будівлі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, щозаявником наведено обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову, надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки ОСОБА_2 вимагає від позивача сплати боргу за договором № 0 у розмірі 240 112, 90 доларів США і має намір звернути стягнення на вказане нерухоме майно, а ОСОБА_1 таке право заперечує, тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 січня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив порушення судами норм Закону України «Про іпотеку» і процесуального права, неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.

Особа, яка подала касаційну скаргу, вважає, що заходи забезпечення позову застосовані необґрунтовано, їх застосування призводить до порушення прав іпотекодержателя на першочергове задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і ініціювання відповідної процедури у передбаченому договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» порядку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, загальною площею 110, 20 кв. м, зокрема наступних: виробнича будівля цегляна, літ. А, сарай цегляний, літ. Г, гаражі цегляні, літ. Б, Д, криниця № 1, ворота № 2, огорожа № 3, які знаходяться по АДРЕСА_1 і які належать їй на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року.

Подаючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 послалася на те, що оскільки ОСОБА_2 придбала право вимоги заборгованості по кредитному договору та на даний час вимагає від неї сплатити борг за кредитним договором № 0 від 14 лютого 2008 року у сумі 240 112, 90 доларів США, право на що ОСОБА_1 заперечує, готуючи позов до суду про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, у неї виникають обґрунтовані побоювання, що ОСОБА_2 буде звернуто стягнення на вказане майно.

Нежитлові будівлі, загальною площею 110, 20 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , перебувають в іпотеці. Іпотекодержателем згідно реєстраційних даних є ОСОБА_2 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «ФК Укрфінстандарт», ПАТ «УкрСиббанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський В. Д., про визнання недійсними договору факторингу, договорів відступлення прав вимоги та скасування рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень.

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачу, забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої

статті 150 ЦПК України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, належним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, не здійснив оцінку співмірності видів забезпечення позову, які просив застосувати заявник, та позовних вимог, які заявник мав намір заявити.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій не врахували, що на момент подачі заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви та задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, власником вказаного майна була сама ОСОБА_1 , а не потенційний відповідач, що виключає можливість задоволення заяви про накладення арешту на майно.

Вказані висновки узгоджуються із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі

№ 308/8454/16 (провадження № 61-36214св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 757/15097/18-ц (провадження № 61-47879св18) щодо неможливості накладення арешту на майно за заявою особи, якій це майно належить на праві власності.

Задовольнивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно боржника, суди не врахували, що застосовані заходи забезпечення позову очевидно та безпосередньо впливають на права іпотекодержателя цього майна, який у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку. У той же час зміст позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 , не свідчить про їх спрямованість на доведення підстав для припинення іпотеки.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 липня 2019 року у справі № 903/852/18.

Отже, ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне заявнику нерухоме майно та заборони проведення дій щодо державної реєстрації прав відносно нерухомого майна, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов необґрунтованого висновку про те, що заявником наведено достатніпідстави для застосування вказаних заходів забезпечення позову, а також надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно є пропорційним заходом забезпечення позову, виходячи із змісту позовних вимог, які заявник мала намір заявити в майбутньому. Також є помилковими висновки судів про наявність підстав для накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки і належить на праві власності заявнику, який є потенційним позивачем.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами

повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 14 січня 2020 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі, а саме: виробничу будівлю цегляну, літера А, сарай цегляний, літера Г, гаражі цегляні, літери Б, Д, криницю № 1, ворота № 2, огорожу № 3, загальною площею 110, 20 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що належать їй на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І. Л. (реєстраційний номер № 614), та заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію права власності та інших речових прав щодо вказаних нежитлових будівель, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп за подання апеляційної скарги та судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович