Справа № 766/9726/17
21 лютого 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.,
при секретарі Романенко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БТА банк», треті особи Суворовський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту,
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.06.2017 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача ПАТ «БТА банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Представник третьої особи Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в прийнятті рішення покладався на розсуд суду.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.
За таких обставин, враховуючи згоду представника позивачів на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №32, зробленого 22.02.1965 року Генічеський рай РАЦС в Херсонській області, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
Згідно актового запису про укладення шлюбу № 133, зробленого 28.07.1990 року, укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюб дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ». Вказаний шлюб розірваний 14.07.2009 року, згідно актовго запису про розірвання шлюбу №243 від 14.07.2009 року.
Згідно актового запису про народження №193, зробленого 16.08.1989 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно договору купівлі-продажу від 07.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. за реєстровим №2299, ОСОБА_4 є власником однокімнатної квартири під номером АДРЕСА_2 .
Згідно актового запису про смерть №255, зробленого 02.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до довідки №111, виданої 24.05.2016 року житлово-експлуатаційної контори житлово-будівельних кооперативів виконкому Суворовської районної ради у місті Херсоні, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 4 чоловіка: ОСОБА_4 - померла, ОСОБА_3 муж, ОСОБА_2 донька, ОСОБА_1 мати.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №59810642 від 25.05.2016 року вбачається, що згідно постанови державного виконавця від 13.08.2014 року накладено арешт на все майно ОСОБА_4 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , зокрема, внесено заборону на відчуження до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно довідки №781/02-14, виданої 05.07.2016 року Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, встановлено, що згідно спадкової справи №234/2016 року, заведеної Другою Херсонською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_3 , спадкоємцем за законом є її мати ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 . Відомості про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні. Вимоги кредиторів станом на 05.07.2016 року не надходили. Свідоцтва про право на спадщину станом на 05.07.2016 року не видавались.
06.07.2016 року ОСОБА_1 зверталася з заявами Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області про закінчення виконавчих проваджень та скасування арешту, у зв`язку зі смертю боржника.
Постановою Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 09.09.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ј частину квартири АДРЕСА_2 , на її ім`я після смерті її доньки ОСОБА_4 . Підставою відмови є арешт спадкового майна.
З інформації про виконавче провадження від 07.06.2017 року вбачається, що виконавчі провадження №50739979, №50739899 від 08.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 (боржник) на користь ПАТ «БТА банк» заборгованості в сумі 20 000,06 грн. та 2120,00 грн., відкриті на підставі виконавчих листів №2-541/12, виданих 17.01.2014 року Солом`янським районним судом м.Києва, зупинено на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник померла).
З спадкової справи заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину зверталася ОСОБА_1 .
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що не розривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608цього Кодексу (ст.1219 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).
Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно п.3 ч.1, ч.ч.2-3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника ч.ч. 1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.ч.1, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У всіх інших випадках (крім підстав для зняття арешту державним виконавцем) арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові.

При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Разом з тим, як зазначено в ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

При цьому, згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

В постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №161/11682/15-ц зазначено, що виходячи зі змісту вказаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

Виконання обов`язків боржника у кредитних зобов`язаннях та, відповідно у виконавчому провадженні, є такими, що допускають правонаступництво. Зобов`язання ОСОБА_4 перед ПАТ «БТА банк» перейшли в порядку спадкування до позивачів та підлягають виконанню в межах вартості спадкового майна.

Позивачі не врахували, що судові рішення є обов`язковими до виконання, а основною передбаченою законом підставою для зняття арешту з майна є повне виконання боржником вимог виконавчого документа та відшкодування витрат виконавчого провадження, а тому за відсутності таких дій суд не вбачає підстав для зняття арешту з майна.

За встановлених обставин, враховуючи, що відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 262-265, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БТА банк», треті особи Суворовський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст.355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.І.Майдан