ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4421/20 Справа № 199/485/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди.

14 лютого 2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання АТ «ДТЕК» вчинити дії по відновленню електроживлення/розподілу електричної енергії до квартири та заборони АТ «ДТЕК» вчиняти будь-які дії по припиненню електроживлення/розподілу електричної енергії до квартири до набрання законної сили остаточного рішення у даній справі.

Заява мотивована тим, що позивач директор АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" Паршин Ю.О. в своєму листі зізнався, що у січні 2020 р. відповідач АТ ДТЕК відключило електроживлення квартири, де позивач проживає. Останній у виправдання цих неправомірних дій вигадав казку про те, що в січні 2020 року. електроживлення було відключено повторно, оскільки ще у 2016 році квартиру вже було відключено від електроживлення за нібито недопуск до приладів обліку (лічильника електричної енергії). При цьому він посилається, як на підставу відключення у 2016 році, на п.7.5.2 ПКЕЕ (Правил користування електричною енергією), тоді як у ПКЕЕ взагалі немає такого пункту, а в ПКЕЕ в редакції станом на 20.04.2016 року відсутня така підстава для відключення як недопуск до приладу обліку.

Як зазначається позивачем, п. 7.5 містить лише Правила роздрібного ринку електричної енергії, затв. Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 312, які є чинними лише з 2018 року Позивач завжди допускав представників відповідача для контролю приладу обліку (лічильника електричної енергії) та зняття його показів.

Відповідач з 2016 року щомісяця отримував платежі за спожиту електричну енергію і отримував покази лічильника, які позивач зазначав одночасно при оплаті за спожиту електричну енергію, і до 2020 р. відповідача це влаштовувало, він отримував гроші і покази лічильника, про що свідчать відповідні його рахунки, які він виставляв споживачам квартири на оплату його послуг. Тож справжньою причиною, на переконання позивача, відключення електроживлення у січні 2020 р. насправді стало те, що він заперечує проти заміни лічильника електричної енергії, який встановлений в квартирі.

Оскільки ж спір щодо заміни лічильника відповідно до вимог приписів п.1.2.16 Правил №312 має вирішуюватися сторонами шляхом переговорів або в суді, а згідно п.11.5.13 Кодексу систем розподілу до вирішення у суді спірного питання між сторонами відключення об`єкта користувача не здійснюється, то відповідач в особі його Директора комерційного і вигадав казку про нібито відключення електроживлення квартири у 2016 році та самовільне підключення до електроустановки АТ ДТЕК.

Позивач зазначає, що наразі його життя та здоров`я в наслідок відсутності електроживлення до квартири знаходиться під явною загрозою, оскільки у нього відсутня можливість навіть приготувати собі їжу (він готує собі їжу на електроплитці, а газопостачання, не зважаючи на відповідне рішення суду від 19 грудня 2019 р. у справі №199/8614/19, до тепер ще не відновлене).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року у задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач є тотожним із заявленими позовними вимогами (зобов`язання АТ «ДТЕК» вчинити дії по відновленню електроживлення/розподілу електричної енергії до квартири). Що стосується вимоги заяви щодо заборони АТ «ДТЕК» вчиняти будь-які дії по припиненню електроживлення/розподілу електричної енергії до квартири до набрання законної сили остаточного рішення у даній справі, то суд враховує те, що предмет та підстави поданого позову, який надійшов до суду 23.01.2020 р., згідно з яким відключення квартири, в якій проживає позивач, від електромережі та припинення електропостачання відбулося 18.01.2020 р., у зв`язку з чим має місце звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди, вочевидь, що дії з припинення електроживлення електричної енергії до квартири помешкання позивача (саме цей вид заходів забезпечення позову просить застосувати позивач) вже є подією, яка відбулася 18.01.2020 р., тобто до подання позивачем заяви про забезпечення позову (14.02.2020 р.), а тому в задоволенні заяви належить відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з`ясовані обставини справи, у зв`язку з чим прийнято незаконну ухвалу про відмову у забезпеченні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач є тотожним із заявленими позовними вимогами (зобов`язання АТ «ДТЕК» вчинити дії по відновленню електроживлення/розподілу електричної енергії до квартири). Що стосується вимоги заяви щодо заборони АТ «ДТЕК» вчиняти будь-які дії по припиненню електроживлення/розподілу електричної енергії до квартири до набрання законної сили остаточного рішення у даній справі, то суд враховує те, що предмет та підстави поданого позову, який надійшов до суду 23.01.2020 р., згідно з яким відключення квартири, в якій проживає позивач, від електромережі та припинення електропостачання відбулося 18.01.2020 р., у зв`язку з чим має місце звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди, вочевидь, що дії з припинення електроживлення електричної енергії до квартири помешкання позивача (саме цей вид заходів забезпечення позову просить застосувати позивач) вже є подією, яка відбулася 18.01.2020 р., тобто до подання позивачем заяви про забезпечення позову (14.02.2020 р.), а тому в задоволенні заяви належить відмовити.

Виходячи з викладеного, районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову, оскільки захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач є тотожним із заявленими позовними вимогами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала відповідає нормам процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для скасування або її зміни.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко