"21" грудня 2020 р.
Справа №642/192/20
2/642/526/20
10 грудня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Проценко Л.Г.,
за участю секретарів Канаєвої К.М., Старікова О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності, -
Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: 1) встановити факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 12 червня 2013року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - є дійсним
2) визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 кв. м. (житлова площа 66,7 кв. м., допоміжна 25,6 кв. м.) з відповідними господарськими будівлями та спорудами.
Ухвалою суду від 11 лютого 2020 р. відкрито провадження у справі та її призначено до розгляду в загальному порядку.
Ухвалою суду від 18 березня 2020 р. витребувано: 1. З Харківського міського відділу ДРАЦС державна реєстрація смерті інформацію про наявність або відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану актового запису про смерть ОСОБА_3 . 2. З Другої Харківської міської державної нотаріальної контори інформацію: 1)Чи відкривалась спадкова справа, чи звертався хтось з заявою про прийняття чи відмову від спадщини, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та чи залишала вона заповіт на випадок своєї смерті; 2)Чи відкривалась спадкова справа, чи звертався хтось з заявою про прийняття чи відмову від спадщини, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та чи залишала вона заповіт на випадок своєї смерті; 3)Чи можливо видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо у документах, що підтверджують право власності на майно ОСОБА_5 містяться наступні помилки: а) в договорі дарування на 33/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого 20.07.1961 року Другою ХДНК р. №3-927, зазначено прізвище « ОСОБА_7 » замість належного « ОСОБА_8 »; б) в свідоцтві про право на спадщину на 67/200 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , видане 31.05.1988 року Другою ХДНК р. №1-1764, зазначено прізвище « ОСОБА_9 » замість належного « ОСОБА_8 ».
Позивач та її представник в судовому засіданні зазначили, що уточнений позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити.
Позивач у судовому засіданні зазначив, що після того як він в 2013 році передав відповідачу гроші за придбаний будинок, він її більше не бачив. Всі спроби знайти виявилися марними.
Представник позивача показала, що будинок належав у відповідних частках двом сестрам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка була дружиною діда ОСОБА_1 і які склали заповіти та на випадок смерті заповідали будинок дочці ОСОБА_12 . Відповідач прийняла спадщину за заповітом, але не отримала свідоцтва на неї. ОСОБА_3 не бажала проживати в будинку у зв`язку з чим запропонувала позивачу, який там проживав зі своєю родиною, купити його. Позивач погодився, сторони досягли згоди
щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , позивач передав грошові кошти на будинок, і відповідач написала про це власноруч розписку, однак, внаслідок безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення зазначеного договору позивач позбавлений можливості в установленому законом порядку зареєструвати своє право власності на вищезазначений житловий будинок. ОСОБА_1 звернувшись до нотаріальної контори отримав відмову в реєстрації договору, було звернено увагу на різнопис прізвищ спадкодавців та йому роз`яснено право звернення до суду. Позивач більше 10 років проживає в спірному будинку, добросовісно користується майном, і є його єдиним господарем, будь хто за цей період не претендує на зазначений будинок. ОСОБА_1 самостійно сплачує рахунки за комунальні послуги, слідкує за станом господарських будівель та прибудинкової території, здійснює за власний кошт ремонт будинку.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, викликалась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомилаТаким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_13 пояснила суду, що вона є тіткою позивачу. Будинок АДРЕСА_1 належав сестрам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка була дружиною діда ОСОБА_1 . В 90-х роках сестри склали заповіти, яким на випадок смерті заповідали будинок дочці ОСОБА_12 . Про наявність заповітів дізналися лише в 2007 році, коли померла ОСОБА_14 . ОСОБА_3 у будинку ніколи не проживала, а після смерті матері, ОСОБА_15 , приїхала та сказала, що вона є спадкоємицею, будинок їй не потрібен і запропонувала ОСОБА_1 придбати будинок. Родичі ОСОБА_1 допомагали тому зібрати гроші для придбання будинку і в 2013 році ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 гроші в сумі 6000 доларів США. ОСОБА_3 обіцяла, що після отримання документів на будинок, одразу ж оформить договір купівлі-продажу на ОСОБА_1 . Однак після отримання грошей її ніхто не бачив. Інших спадкоємців ніколи не було. З 2008 року ОСОБА_1 проживає в зазначеному будинку і фактично є єдиним його господарем. ОСОБА_1 самостійно сплачує рахунки за комунальні послуги, слідкує за станом господарських будівель та прибудинкової території, здійснив за власний кошт ремонт будинку і замінив вікна.
Суд, вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_18 та ОСОБА_19 уклали шлюб 14.03.1941 р. про що здійснено відповідний запис за №2128, прізвища після укладення шлюбу: ОСОБА_8 та ОСОБА_8 . (а.с.6,7)
У ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_1 , про що здійснено відповідний запис за №1108. (а.с.30)
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №513.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складалася з 67/200 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 31.05.1988 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №1-1764.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_22 . (а.с.52)
Єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_6 , Відповідач ОСОБА_3 , фактично прийняла зазначену спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, та на протязі строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР, не заявила про відмову від спадщини, однак не оформила своїх спадкових прав.
Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складалася з:
- 33/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого 20.07.1961 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №3-927;
- 67/200 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 31.05.1988 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою, р №1-1764.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , склала 07 квітня 1994р. заповіт, відповідно до положень якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_22 .
Єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_23 .
Згідно відповіді 2-ї ХДНК від 30.03.2020р. та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.03.2020р. після ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа №570/1998) та ОСОБА_5 (спадкова справа №146/2008), що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтва про право на спадщину не видавалось. (а.с.50,55,63)
Як вбачається з копії матеріалів спадкових справ №570/1998 та №146/2008 ОСОБА_24 зверталася з заявою від 04.11.2008р. про прийняття спадщини після ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та 12.03.2008р. про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.51,57)
ОСОБА_20 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , а ОСОБА_25 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що вчинено відповідні записи №4020 та №539 відповідно. (а.с.31,33)
Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали разом, на час відкриття спадщини після ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Таким чином ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , так як на момент смерті ОСОБА_5 постійно проживала разом з нею. Крім того, ОСОБА_3 від спадщини не відмовлялася, однак не оформила своїх спадкових прав.
Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Однак ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконала, свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 так і не отримала.
Згідно листа приватного нотаріуса ХМНО Кривошеїної І.М. від 31.01.2020р. на ім`я ОСОБА_1 нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу від 12.06.2013р. можливий лише за обов`язкової участі ОСОБА_3 . Крім того звернено увагу, що в договорі дарування на 33/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого 20.07.1961 р. Другою ХДНК р. №3-927 зазначено прізвище « ОСОБА_7 » замість належного « ОСОБА_8 », а в свідоцтві про право на спадщину на 67/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , виданому 31.05.1988 року Другою ХДНК р. №1-1764 зазначено прізвище « ОСОБА_9 » замість належного « ОСОБА_8 » та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.8)
Відповідно до довідки КП ХМБТІ від 29.11.2019р. станом на 27.11.2019 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , так і зареєстрований на праві спільної часткової власності за ОСОБА_5 33/100 частини та ОСОБА_6 - 67/100 частин.
Судом встановлено, що в договорі дарування на 33/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого 20.07.1961 р. Другою ХДНК р. №3-927 зазначено прізвище « ОСОБА_7 » замість належного « ОСОБА_8 » та в свідоцтві про право на спадщину на 67/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , виданому 31.05.1988 року Другою ХДНК р. №1-1764, зазначено прізвище « ОСОБА_9 » замість належного « ОСОБА_8 » виникло в результаті перекладу прізвища з російської на українську.
Позивач ОСОБА_1 з початку 2008 року проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , більше 11 років добросовісно володіє зазначеним житловим будинком, відкрито, безперервно здійснює його обслуговування, догляд, проводячи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
31 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Кривошеїної І.М. з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який було укладено 12 червня 2013 року між ним та ОСОБА_3 , однак йому було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду.
Відповідно до положень ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Верховний Суд України у своїй постанові від 06.09.2017 року у справі 6-1288цс17 зазначив, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Таким чином, в даному випадку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинкуАДРЕСА_1 , що підтверджується письмовими доказами, однак, внаслідок безповоротного ухилення Відповідача від нотаріального посвідчення зазначеного договору позивач позбавлений можливості в установленому законом порядку зареєструвати своє право власності на вищезазначений житловий будинок, а тому його право власності підлягає захисту в судовому порядку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилається в уточненому позові, а тому позов підлягає задоволенню, а тому вважає за можливе встановити факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 12 червня 2013року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - є дійсним і визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 кв.м. (житлова площа 66,7 кв.м., допоміжна 25,6 кв.м.) з відповідними господарськими будівлями та спорудами.
Оскільки позивач не заявляє вимог про відшкодуванні судових витрат з відповідача, суд вказані витрати з відповідача не стягує.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 204, 205, 209, 220, 640, 1233. 1268 ЦК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності - задовольнити.
Встановити факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 12 червня 2013року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - є дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 92,3 кв.м. (житлова площа 66,7 кв.м., допоміжна 25,6 кв.м.) з відповідними господарськими будівлями та спорудами.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21.12.2020р.

Суддя Л.Г. Проценко