03.02.2020 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/965/19
Провадження №2/533/7/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Оксенюк М. М.,

секретаря судового засідання - Шуліки Л. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 08.10.2008 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 08.10.2008 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписала Заяву /без номеру/ з позивачем та отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Далі, в позові зазначено, що станом на 17.07.2019 року в результаті не виконання зобов`язань за договором кредиту відповідач має загальну заборгованість у сумі 19 931,00 грн., яка складається з наступного:

- 9026,63 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 4053,91 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 4931,05 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 732,22 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

- 250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 937,19 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ухвали суду від 25 вересня 2019 року справа призначена до розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін на 24.10.2019 року о 09 год 00 хв.

11.10.2019 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 08.10.2008 року.

На обґрунтування зустрічного позову відповідачем зазначено, що 08.10.2008 року отримуючи картку для виплат, а саме для отримання стипендії за вказівкою працівника банку нею було частково заповнено анкету-заяву на отримання картки «Універсальна». За словами працівника банку, ця процедура була невід`ємною частиною отримання картки для виплат. Той факт, що в АТ КБ «ПриватБанк» отримала банківську картку не заперечує, але заперечує факт підписання кредитного договору і встановлення на ній кредитного ліміту в сумі 10 000,00 грн. Анкета заява заповнено частково, з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не ознайомлювалася. Крім цього, надані банком документи, які містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам законодавства та не можуть підтверджувати факт надання та отримання нею кредитних коштів.

Згідно ухвали суду від 24.10.2019 року вбачається, що прийнято та об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом відповідача до позивача. Вирішено питання щодо переходу розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Надано сторонам строк для подачі відзиву на зустрічну позовну заяву, відповіді на відзив та подачі заперечень.

Від представника позивача АТ КБ «Приват Банк» надійшов письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Сторонами при укладені договору були обговорені усі істотні умови. Крім того вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Крім того, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Крім цього, представник АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить застосувати суд до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити відповідачу, в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 120).

Згідно ухвали суду 21.11.2019 року по справі закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду по суті на 16.01.2020 року о 08 год 00 хв.

16.01.2020 року за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 28.01.2020 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, первісний позов підтримує, зустрічний позов не визнає.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, але направила заяву про розгляд справи без її участі, первісний позов не визнає, зустрічний прохає задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд встановив наступне.

08.10.2008 року між позивачем та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредиту вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.13).

У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 14-29).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача складає станом на 17.07.2019 року:

- 9 026,63 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 4 053,91 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 4 931,05 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 732,22 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

- 250,00 грн - штраф (фіксована частина);

- 937,19 грн - штраф (процентна складова).

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, згідно з ч. 1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 88-97) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій.

Згідно довідки про зміну умов кредитування вбачається, що позивач в період часу з 08.10.2008 року по 18.07.2018 року змінював відповідачу розмір кредитного ліміту з 100,00 грн до 10 000,00 грн (зворотній аркуш а.с.87).

Даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачкем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України).

Далі судом встановлено, що відповідач отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення. Вказане підтверджене долучене до матеріалів справи виписками (а.с.6 -12, 110-112).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 17.07.2019 року становить 9 026,63 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також пені, штрафів, то суд зазначає наступне.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.10.2008 року посилався на витяг з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату заборгованості за прострочення тіла кредиту, пені, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Щодо вимог зустрічного позову відповідача, суд вважає наступне.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пленум Верховного Суду України у п. 8. постанови від 6.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України)

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника.

Судом встановлено, що відповідач звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 08.10.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також, факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджуєтся випискою з банківського рахунку останньої, яка містить інформацію про рух коштів зокрема і баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції) (а.с.108-114).

Позивачем за зустрічним позовом будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували недійсність, укладеного між ним та Банком кредитного договору №б/н від 08.10.2008 року, суду не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом не встановлено підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Також, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача в частині застосування строку позовної давності до зустрічної позовної заяви відповідача, оскільки спірні правові відносини щодо визнання кредитного договору недійсним вирішені судом на підставі норм матеріального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи викладене, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» за первісним позовом з відповідача за первісним позовом підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 869,23 грн.

При цьому, оскільки позивач за зустрічним позовом був звільнений від сплати судового збору за законом, та приймаючи до уваги те, що в задоволенні зустрічного позову відмовлено, судові витрати у цій справі за зустрічним позовом відносяться на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 246, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер картки обліку платника податку НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» на р/рахунок № НОМЕР_2 МФО 305299 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 026,63 грн.

В іншій частині позивачу в позові - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 08.10.2008 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 869,23 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Роз`яснити учасникам справи, що повний текст рішення буде виготовлений 03.02.2020 року.

Повний текст виготовлений 03.02.2020 року.

Суддя М. М.Оксенюк