справа № 278/263/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О. за участю секретаря Фурман О.А., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тетерівська сільська рада Житомирського району Житомирської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, яким просили визнати відповідачів таким, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачі є власниками зазначеної нерухомості, у якій, в свою чергу, зареєстровані відповідачі, який не проживають у спірному житловому будинку, а факт їх реєстрації перешкоджає заявникам у повній мірі розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном.

Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього.

Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

Позивачі є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором міни від 20.12.1993 року (а.с. 8) та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 31.01.2012 року (10-11).

Як убачається з довідок №552, 553 виданих 22.08.2016 року виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та акту про непроживання особи за місцем реєстрації №17/19 від 09.08.2019 року відповідачі зареєстровані у спірному житловому будинку, але фактично не проживають у такому житловому будинку (а.с. 12-14).

Відповідно до довідки №33 від 11.01.2020 року, виданій на ім`я відповідача ОСОБА_3 , у спірному житловому будинку зареєстровані відповідачі. Сім`я рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28.11.2018 року позбавлена батьківських прав. Діти передані в будинок сімейного типу смт. Романів (а.с. 15).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Підставою прийняття такого рішення було те, що відповідач ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя, не виховувала та не утримувала дітей, часто змінювала місце проживання, задовольняючи свої потреби та нехтуючи інтересами дітей. На час прийняття такого рішення Житомирським районним судом діти перебували в комунальній установі "Обласний центр соціально-психологічного реабілітації дітей Сонячний дім".

Відповідно до отриманих судом відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області у спірному житловому будинку серед відповідачів зареєстрована лише ОСОБА_3 . Решта відповідачів у такому житловому будинку не зареєстровані (а.с. 25-29).

Відповідачі не скористалися своїм правом надати до суду належні та допустимі докази, які б спростовували доводи позивача, відзиву на позов не подали, свого ставлення до позовних вимог не висловили.

Заінтересована особа також не висловила свого ставлення до позовної заяви.

Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які не проживають разом з ним в будинку (квартири), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим приміщенням, відповідно до закону житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, беручи до уваги наступне. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у спірному та належному позивачам житловому будинку, однак тривалий час у ньому не проживає, що, в свою чергу, порушує права заявників, зокрема, щодо вільного розпорядження такою нерухомістю.

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не зареєстровані у спірному житловому будинку, що в свою чергу виключає можливість визнання даних відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною нерухомістю.

За таких обставин права позивачів підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом.

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь позивачів підлягає до стягнення сплачений ними та документально підтверджений судовий збір в сумі 1 681, 60 гривень, тобто по 840, 80 гривень кожному.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачів судовий збір у сумі 1 681, 60 гривень, тобто по 840, 80 гривень кожному.

Повне рішення складено 16 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян