Справа № 651/739/19
Провадження № 2/651/25/20
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
03.02.2020 року смт. Верхній Рогачик
Верхньорогачицький районний
суд Херсонської області в складі:
судді ЗАГРУННОГО В.Г.
секретаря БЕДЮХ А.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Верхньорогачицького районного суду Херсонської області смт. Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області цивільну справу № 651/739/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Нікопольської райдержадміністрації та Служба у справах дітей Верхньорогачицької райдержадміністрації, про визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Нікопольської райдержадміністрації та Служба у справах дітей Верхньорогачицької райдержадміністрації, про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою від 27.12.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження на 14.00 годину 03.02.2020 року.
Позивач в підготовче судове засіданні не з`явилася, але подала заяву (а.с.40), відповідно до якої просила справу розглянути за її відсутності, обставини, викладені в заяві підтримала повністю та просила позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в підготовче судове засідання також не з`явився, але надіслав заяву (а.с.45), згідно якої справу просив розглянути за його відсутності та винести рішення в підготовчому судовому засіданні, позов визнав та не заперечив проти його задоволення.
Преставники третіх осіб Служби у справах дітей Нікопольської райдержадміністрації та Служби у справах дітей Верхньорогачицької райдержадміністрації надіслали клопотання, згідно яких просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували про задоволення позову (а.а.с. 38, 42).
Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Рішенням Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 08.10.2015 року (а.с. 10-11) шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати разом з позивачем. 08.04.2016 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 та після державної реєстрації шлюбу стала носити прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 12). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22.11.2019 року (а.с. 13) ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с. 13). При цьому вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою від 06.11.2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16, 17). ОСОБА_4 , 2011 року народження навчається у 3 класі Чистопільської філії І-ІІ ступенів опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Першотравневської сільської ради Нікопольського району (а.с. 18). Батько дитини ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів (а.с. 19, 20), в зв`язку з чим постановами державного виконавця у відношенні нього встановлено певні обмеження (а.а.с. 21-24). В позивача виникли перешкоди в частині зняття з місця реєстрації ОСОБА_4 та реєстрації його за новим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки для цього потрібна згода батька. Але відповідач не бажає надати відповідний дозвіл та ухиляється від вирішення спору в досудовому порядку.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки(усиновлювачі).
Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 №207 також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому законом порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
Згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Положеннями ч. 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна..
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства».
За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.
Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем фактичного проживання позивача суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161СК України).
Згідно ізч. 3 ст. 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Пунктом 18Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
З викладених в позові обставин, які не заперечуються відповідачем, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Мати створила належні умови для виховання, розвитку, проживання дитини. Визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде відповідати її інтересам та вимогам закону.
Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, інші обставини, необхідність забезпечення дитини материнською турботою, суд вважає, що місцем проживання ОСОБА_4 слід визначити місце проживання його матері, що буде відповідати його інтересам та вимогам закону.
Крім того, відповідно до вимог ст. 142 ч.1 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при подачі позову.
Враховуючи вимоги ст. 142 ЦПК України суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 50 % сплаченого судового збору, в сумі 384 гривні 20 копійок.
Питання про розподіл витрат між сторонами в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України судом не вирішується, оскільки позивач не заявила вимоги про стягнення з відповідача на її користь витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст.11, 14, 16, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 12, 13, 76, 82, 141, 200, 264, 265, 354 ЦПК України,суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей Нікопольської райдержадміністрації та Служба у справах дітей Верхньорогачицької райдержадміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя

Верхньорогачицького районного

суду Херсонської області В.Г. Загрунний