Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 2-6050/2008

провадження № 61-40677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Малиновський районний відділ Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області,

особа, яка подала апеляційну скаргу,- ОСОБА_7 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2018 року у складі судді Калараша А. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 1996 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та

Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - Малиновський РВ ОДУ ГУМВС України в Одеській області) про застосування наслідків недійсності угоди купівлі-продажу, визнання недійсним договорів купівлі-продажу, дарування, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, витребування з чужого незаконного володіння квартири, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Застосовано наслідки недійсності угоди купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , укладеної 17 жовтня 1995 року між

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрованої на Одеській універсальній товарній біржі «Джип». Стягнуто з ОСОБА_2 грошову суму у розмірі

4 200 грн, що дорівнює сумі, зазначеній у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 02 вересня

2004 року, видане Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 на квартиру

АДРЕСА_1 . Витребувано від ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність на користь подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зобов`язано ОСОБА_6 не чинити

ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою

АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано Малиновський районний відділ Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_7 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом надання суду оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 1 483 грн 95 коп. та надання додаткових пояснень щодо вирішення рішенням суду першої інстанції прав, свобод та інтересів заявника.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 визнано неподаною та повернуто заявнику. Справу повернуто до суду першої інстанції.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що станом

на 06 червня 2018 року заявник не усунув недоліки, зазначені в ухвалі

від 15 травня 2018 року, яку він отримав 22 травня 2018 року. За таких обставин за апеляційною скаргою ОСОБА_7 не може бути відкрите апеляційне провадження апеляційним судом Одеської області і вказана апеляційна скарга підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_7 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просив суд скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Малиновського РВ ОДУ ГУМВС України в Одеській області про застосування наслідків недійсності угоди купівлі-продажу, визнання недійсним договорів купівлі-продажу, дарування, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, витребування з чужого незаконного володіння квартири, усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 22 травня 2018 року ОСОБА_7 отримав ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення його апеляційної скарги без руху і надання десяти днів з дня її отримання на усунення недоліків. 30 травня 2018 року (у межах строку, наданого апеляційним судом на усунення недоліків) він направив на адресу суду апеляційної інстанції квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1 438 грн 95 коп. та додаткові пояснення щодо вирішення судом першої інстанції прав, свобод та інтересів заявника. Вказану заяву апеляційний суд отримав 07 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення з фіскальним чеком.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Застосовано наслідки недійсності угоди купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , укладеної 17 жовтня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрованої на Одеській універсальній товарній біржі «Джип». Стягнуто з ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 4 200 грн, що дорівнює сумі, зазначеній в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 02 вересня 2004 року, виданої Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано від ОСОБА_5 квартиру

АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність на користь подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зобов`язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_6 з квартири

АДРЕСА_1 . Зобов`язано Малиновський районний відділ Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_7 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом надання суду оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 1 483 грн 95 коп. та надання додаткових пояснень щодо вирішення рішенням суду першої інстанції прав, свобод та інтересів заявника.

На адресу апеляційного суду Одеської області 05 червня 2018 року повернулося рекомендоване повідомлення з відміткою про отримання ОСОБА_7 копії ухвали 22 травня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 визнано неподаною та повернуто заявнику. Справу повернуто до суду першої інстанції.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня

1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Для того, щоб доступ до суду був ефективним особа повинна мати чітку практичну можливість подання скарги, а тлумачення законодавства не повинно бути надто суворим, не порушувати саму сутність права.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як зазначено судом апеляційної інстанції в ухвалі від 06 червня 2018 року та відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, ОСОБА_7 отримав ухвалу про залишення його апеляційної скарги без руху 22 травня 2018 року.

Враховуючи викладене, десятиденний строк на усунення недоліків, які зазначені в цій ухвалі, закінчився 01 червня 2018 року.

30 травня 2018 року, тобто протягом десятиденного строку на усунення недоліків, встановленого апеляційним судом, ОСОБА_7 направив на адресу апеляційного суду заяву про усунення недоліків та квитанцію про сплату судового збору, що підтверджується конвертом, описом вкладення та фіскальним чеком, листом Апеляційного суду Одеської області

від 12 червня 2018 року, які заявник додав до касаційної скарги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, визнаючи неподаною апеляційну скаргу ОСОБА_7 та повертаючи її заявнику, дійшов передчасного висновку про те, що у встановлений судом строк ОСОБА_7 не усунув недоліки скарги.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_7 не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалена з порушення норм процесуального права, що в силу частини четвертої статті 406, частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 червня 2018 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович