Справа№487/2112/20
Провадження №2-з/487/4/20
УХВАЛА

Іменем України

16.04.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Кузьменко В.В., за участю секретаря судового засідання Рафальської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить прийняти заяву про забезпечення позову до розгляду; зупинити дію рішення Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго», оформлене протоколом Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго» від 09.04.2020 року № 66; заборонити Акціонерному товариству «Миколаївобленерго» () в особі будь-яких його органів управління та/або посадових осіб, службових осіб чи представників (у тому числі, але не виключно, виконуючим обов`язки органів управління та/або посадових осіб, службових осіб чи представників Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» () , а також будь-яким іншим особам (у тому числі, але не виключно, особам, які з будь-яких підстав мають право діяти від імені Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» () без довіреності, органам державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовим та службовим особам та/або представникам): вчиняти дії спрямовані на звільнення, відсторонення, припинення повноважень генерального директора Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» () Сивака Олега Петровича; вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання прийнятих рішень про звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання повноважень, обмеження повноважень генерального директора Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» () Сивака Олега Петровича; вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання прийнятих рішень про призначення ОСОБА_2 виконуючого обов`язки генерального генерального директора Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» ().

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 вважає, що рішення Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго» про припинення виконання ОСОБА_1 обов`язків генерального директора АТ «Миколаївобленерго», припинення його повноважень у складі дирекції АТ «Миколаївобленерго» та розірвання укладеного ним контракту № 746 від 07.12.2017 року, оформлене протоколом Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго» від 09.04.2020 року № 66 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Разом з тим, у відповідності до вимог ст..ст.149-152 ЦПК України ОСОБА_1 подається заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких ОСОБА_1 має намір звернутися до суду.

16.04.2020 р. ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення до заяви про забезпечення позову,в яких посилаючись на п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом четвертим постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язується у строк, передбачений ст.152 ЦПК України подати позовну заяву до АТ «Миколаївобленерго», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Фонд державного майна України із позовними вимогами про: визнання протиправним та скасування рішення Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго», оформлене протоколом Наглядової ради АТ «Миколаївобленерго» від 09.04.2020 р. № 66; поновлення на посаді генерального директора АТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_1 з 10.04.2020 року.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). У товариствах, в яких законом передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього.

У постановах від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс) та від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 (провадження № 14-1цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що нормами ЦК України (статті 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 47, 62, 63), Закону України «Про акціонерні товариства» (статті 52, 58, 59, 60, 61) визначено, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників.

Підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у частині п`ятій статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства відсторонити члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку з цим відсторонення відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права, зокрема в аспекті статті 46 КЗпП України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Як зазначено у заяві товариство здійснює свою діяльність відповідно до статуту АТ «Миколаївобленерго». Порядок обрання та звільнення керівника АТ «Миколаївобленерго» визначається статутом товариства.

Відповідно до пп. 17.3 Статуту АТ «Миколаївобленерго» до виключної компетенції Наглядової ради належить обрання та припинення повноважень Генерального директора, обрання членів Дирекції (директорів) за поданням Генерального директора та припинення їх повноважень.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим, що позовна заява, з якою ОСОБА_1 має намір звернутися до суду, не підсудна Заводському районному суду м. Миколаєва, так як належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

На підставі викладеного та керуючись ст.149-154, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Заводського районного

суду м. Миколаєва В.В.Кузьменко