Справа № 219/1305/20
Провадження № 2/219/1477/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2020 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
13 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона після смерті батька 15 січня 2019 року отримала спадщину, яка складається з житлового будинку з усіма спорудами та забудовами за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку з 17 лютого 2010 року (ще за життя батька ОСОБА_1 та за його дозволу) зареєстрований знайомий померлого - ОСОБА_2 , який жодного дня не проживав у домоволодінні, оскільки виїхав до іншої держави, ніяких витрат з утримання будинку не несе, його місцезнаходження позивачу невідомо. З причин формальної реєстрації відповідача у будинку ОСОБА_1 вимушена нести додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, крім того, вона також позбавлена можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, з огляду на що вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 15 хвилин 19 березня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.
19 березня 2020 року ухвалою суду судове засідання відкладено на 08 годину 30 хвилин 22 квітня 2020 року, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, однак відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки в електронній формі за допомогою sms-повідомлення за номером телефону, зазначеним позивачем у відповідній заяві. 10 березня 2020 року на адресу суду позивач надала заяву, у якій зазначила, що просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Заперечень щодо заочного розгляду справи від позивача не надійшло.
Відповідач ОСОБА_2 , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 січня 2019 року (а.с. 19), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196412527 від 15 січня 2020 року (а.с. 10).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 22 квітня 2020 року за № 207239923, власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 35-36).
З довідки від 11 лютого 2020 року, виданої головою квартального комітету № 28 ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не мешкає (а.с. 12).
Згідно відповіді першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. за вх. № 6779 від 24 лютого 2020 року, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).
З акту про фактичне проживання від 12 лютого 2020 року, складеного головою квартального комітету № 28 ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджують сусіди-свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 11).
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
При розгляді справи судом встановлено, що відповідач з 17 лютого 2020 року не користувався житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та не є членом сім`ї власника вказаного будинку, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за ним не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеному будинку без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за ОСОБА_2 не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Артемівськ (нині - Бахмут) Донецької області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання якої: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання якого: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

Суддя О.С.Конопленко