Справа № 588/2168/19
провадження № 2/588/91/20
30 січня 2020 року року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Горлянд С.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач у грудні 2019 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2017 року на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . В будинку також зареєстрований разом з позивачем син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Син ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає з лютого 2014 року. Він поїхав у Таганрог на заробітки. З 2017 року відповідач не спілкується з матір`ю. Де на цей час проживає відповідач позивачу не відомо.
У зв`язку з реєстрацією в будинку ОСОБА_4 у позивача виникають проблеми з оформленням субсидії та сплатою надмірних комунальних послуг.
Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 21.12.2019 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляд. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.05.2017 року (а.с.8, 9, 10).
Відповідач є сином позивача і зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-12, 15).
Допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду показали, що ОСОБА_4 на цей час не проживає по АДРЕСА_1 . Припинив проживати близько 5-6 років, місце його знаходження невідоме, він виїздив на заробітки до Росії. Чотири роки тому помер батько відповідача, він не приїздив на похорони. Відповідачу ніхто не чинить перешкод у користуванні будинком, він його залишив добровільно.
Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство (частина четвертої статті 156 ЖК України).
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач є членом сім`ї позивача, він не проживає у спірному будинку понад 5 років, витрат на утримання спірного житла відповідач не несе, поважних причин його не проживання в цьому будинку не установлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування будинком по АДРЕСА_2 .
За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області від 08.07.1997 року), таким, що втратив право на користування будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.02.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко