Справа № 727/9275/20
Провадження № 2/727/1902/20
22 грудня 2020 Шевченківський районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді Одовічен Я. В.
За участю секретаря: Кицинюка С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача ОСОБА_1 та до 2004 року, проживала за адресою АДРЕСА_2 .
30.07.2004 року відповідач вийшла заміж, після чого переїхала до свого чоловіка, але періодично навідувала позивача, приходила в гості.
Починаючи з січня 2015 року, через те, що між позивачем та ОСОБА_2 не склалися відносини, остання остаточно виїхала із вказаної квартири, забравши всі свої речі, які частково знаходились у квартирі позивача. Після цього, жодного дня за даною адресою не проживала. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.
Після цього між ними остаточно припинилися сімейні відносини та будь-яке спілкування.
Відповідно до вище викладеного ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою більше п`ятнадцяти років.
Реєстрація місця проживання відповідача у її квартирі перешкоджає їй у реалізації повноважень власника.
Просила позов задовольнити, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідачем відзиву на позов подано не було.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди представника позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2020 року (а.с.10)
Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.15).
Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 19.10.2020 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.13).
З акту №139 від 19.10.2020 року, складеного комісією у складі інженера ОСОБА_3 , техніка-доглядача ОСОБА_4 вбачається, що відповідач у даній квартирі дійсно з 2004 року та по теперійшній час не проживає (а.с. 12).
Також, викладене в акті, підтвердили сусіди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року.
У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, за захистом якого вона змушена була звернутися до суду.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 319, 405 ЦК України ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 259, 263-265, 273, 280, 281, 282, 284 ЦПК України суд ,-
Позов ОСОБА_1 , яка зареєстована у АДРЕСА_2 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Шевченківського

районного суду м.Чернівці Одовічен Я. В.