Провадження №2/522/2245/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.10.2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 01.11.2019 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та позивачці надано строк на усунення недоліків позову.

07.11.2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Драгомирецьким Р.О. надав суду заяву, якою усунув недоліки, встановлені ухвалою суду від 01.11.2019 року.

До суду 11.11.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 25.05.2011 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 12.11.2019 року справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 11.02.20 року закрито підготовче засідання по справы та призначено до розгляду по суті на 04.03.20 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено. Суперечок про поділ майна та місце проживання спільної неповнолітньої дитини позивач та відповідач не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, спільне домогосподарство подружжя не веде, а тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі.

В судове засідання 23.04.20 року з`явилась позивачка, яка зазначила, що наполягає на розірванні шлюбу, додатково зазначила, що вони з відповідачем мешкають окремо, що вона не має образ на чоловіка, однак вважає, що їх шлюб не має подальшого сенсу, їй подобається жити самостійно, вона розвивається у професії психолога і це допомогло їй зрозуміти, що вони з чоловіком різні люди. Стосунки у подружжя добрі заради спільної доньки.

Відповідач у судове засідання 23.04.20 року не з`явився, однак у минулому засіданні надав суду пояснення, якими заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідач розповів, що на початку року вони разом із донькою подорожували у Будапешт та проводили там час як сім`я, вважає, що дружина помінялася після відвідувань психологічних семінарів, однак це скоро мине та вона повернеться до нього та доньки.

Судом враховано, що це друге судове засідання по справі, відповідач сповіщений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, а тому враховуючи розумні строки розгляду справи, за згодою позивачки, судом ухвалено проводити судове засідання у відсутності відповідача, згідно ст. 223 ЦПК України.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 1988 року у «Палаці урочистих подій м. Одеси» (актовий запис № 1807). Свідоцтво про шлюб НОМЕР_3

Від даного шлюбу є неповнолітня дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однією сім`єю сторони не проживають з серпня 2018 року, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені.

На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо,позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,ст.ст.. 1- 12, 13, 81,223, 259, 263, 264, 265, ЦПК України; суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 31 серпня 1988 року у «Палаці урочистих подій м. Одеси» (актовий запис № 1807). Свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л. В

23.04.20