Постанова

Іменем України

17 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 308/6268/15-ц

провадження № 61-48225св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічнеакціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Литвиненко Олена Леонідівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Монич О. В., від 19 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кожух О. А.,

Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., від 12 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк), яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

АТ КБ «ПриватБанк», банк)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКТ7АЕ00000075, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 13 998,53 доларів США зі сплатою 10,08% річних строком до 19 травня 2012 року. Позивач зазначив, що позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29 вересня

2015 року становить 54 781,33 доларів США, з яких: 10 580,49 доларів США - заборгованість за кредитом; 7 588,92 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 764,40 доларів США - заборгованість по комісії; 35 847,52 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Від вказаної суми слід відняти стягнуту з ОСОБА_1 заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ

від 27 жовтня 2011 року у справі № 0417/2-3490/2011 заборгованість у розмірі 18 977,93 доларів США (10 580,49 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 712,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 607,60 доларів США - заборгованість по комісії).

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 35 803,40 доларів США (еквівалентно 772 637,37 грн), з яких: 2 876, 57 долари США - заборгованість по процентам; 156,80 доларів США - заборгованість по комісії;

32 770,03 долари США - пеня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 19 липня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 після спливу позовної давності. Судом також встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року у справі № 0417/2-3490/2011, яке набуло законної сили, з ОСОБА_1 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором

від 21 травня 2007 року № MKT7AE00000075, зокрема по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Мотивувальну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року змінено. Резолютивну частину рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банком безпідставно пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача відсотків та пені, нарахованих після звернення банку з позовом у жовтні 2011 року про дострокове виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.Суд апеляційної інстанції вказав, що районний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позов є безпідставним, а тому слід відмовити у позові саме за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами встановлено факт порушення позичальником умов кредитного договору, отже підстави для звільнення позичальника від відповідальності відсутні. На думку заявника, положення статті 625 ЦК України не обмежують права кредитора на звернення до суду за захистом порушеного права, якщо грошове зобов`язання не виконується боржником і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника. Також заявник зазначив, що сам по собі факт реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов`язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимог заставодержателя.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКТ7АЕ00000075, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 13 998,53 доларів США зі сплатою 10,08% річних строком до 19 травня 2012 року.

Згідно пункту 7.3 кредитного договору, предметом забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає автомобіль MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 27 жовтня 2011 у справі № 0417/2-3490/2011 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором № MKT7AE00000075 від 21 травня 2007 року у розмірі 151 254,10 грн.

Згідного наданого банком розрахунку складовими частинами заборгованості, стягнутої заочним рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року у справі № 0417/2-3490/2011, є: заборгованість за кредитом - 10 580,49 доларів США; 4 712,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 764,40 доларів

США - заборгованість з комісії. У зв`язку з цим банк здійснив розрахунок заборгованості станом на 29 вересня 2015 року та остаточно просив стягнути з відповідача 35 803,40 доларів США, з яких: 2 876, 57 доларів США - заборгованість за процентами; 156,80 доларів США - заборгованість з комісії; 32 770, 03 доларів США - пеня.

Автомобіль марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було вилучено банком у ОСОБА_1 для реалізації та погашення заборгованості за кредитом, а у 2015 році - продано банком третій особі.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення

параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року

у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 04 липня 2018 року у справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18).

Встановивши, що банк скористався своїм право на дострокове повернення кредитних коштів, звернувшись до суду з позовом до позичальника про стягнення всієї суми кредитної заборгованості, та заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року у справі № 0417/2-3490/2011з позичальника на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто достроково заборгованість за спірним кредитним договором у сумі 151 254,10 грн, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право банку нараховувати проценти та пеню за спірним кредитним договором після зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором припинено, тому підстави для задоволення позову банку до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені за спірним кредитним договором відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних по суті спору висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 19 липня 2018 року у незміненій під час апеляційного перегляду частині та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович