Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 461/2493/16-ц

провадження № 61-3678св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львова, ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Тетяна Ярославівна, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року у складі судді Волоско І. Р. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства (далі - ДП) «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова (далі - Галицький ВДВС м. Львова), ОСОБА_2 про визнання недійсними проведення електронних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, акта про затвердження протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності на житло та виключення запису про державну реєстрацію права власності на житлове приміщення.

Позов мотивовано тим, що електронні торги із реалізації майна проведені з порушенням порядку, встановленого діючим законодавством. Так підпунктами 1, 2 пункту 6 розділу III «Підготовка до проведення електронних торгів» Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 передбачено, що зміст інформаційного повідомлення про електронні торги повинен містити загальну інформацію про електронні торги, зокрема, відомості про зберігача та відомості про арешти. Позивач зазначає, що у повідомленні про електронні торги нічого не вказано про зберігача майна, не вказано про арешт майна, як і про його характеристику та опис.

Позивач вважає, що зазначені порушення, на його думку, могло вплинути на результати торгів, зменшити можливість участі потенційних покупців і вплинути на формування ціни реалізації.

Ураховуючи викладене, позивач просив визнати недійсними: проведення електронних торгів від 18 березня 2015 року з реалізації арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 ; протоколу проведення прилюдних торгів від 18 березня 2015 року № 62592; акта державного виконавця про затвердження протоколу проведення електронних торгів від 15 травня 2015 року та свідоцтва про право власності від 22 травня 2015 року, а також виключити з реєстру запису про державну реєстрацію права власності зазначеної квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки в ході проведення електронних торгів 18 березня 2015 року з реалізації спірної квартири були дотримані вимоги чинного законодавства щодо порядку розміщення на Веб-сайті Системою інформаційного повідомлення про електронні торги, а також не було жодних технічних підстав, які б унеможливлювали роботу Системи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги доводів позивача та не спростували їх, а саме того, що спірна квартира була реалізована на електронних торгах у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-8736/2010 від 28 грудня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, в той час, коли спірна квартира перебувала під арештом, накладеному в межах кримінальної справи про що знав державний виконавець, та що свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних рішень. Крім того, при вирішенні спору не врахували правові позиції, які викладені в постановах Верховного Суду України № 6-2552цс16 та № 6-605цс16.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У травні 2018 року ДП «Національні інформаційні системи» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року справу № 461/2493/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, Галицького ВДВС м. Львова, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я., Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» про визнання недійсними проведення електронних торгів, протоколу про проведення електронних торгів, акта про затвердження протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності на житло та виключення запису про державну реєстрацію права власності на житлове приміщення призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 135 666, 96 грн.

13 липня 2012 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-8736/2010, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 04 лютого 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 135 666, 96 грн.

В ході примусового виконання зазначеного виконавчого листа було накладено арешт на майно належне ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , здійснено його оцінку та проведено електронні торги.

Згідно із протоколом проведення електронних торгів від 18 березня 2015 року № 62592 переможцем торгів було визнано ОСОБА_2 , який запропонував найвищу цінову пропозицію.

15 травня 2015 року державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ було складено акт про реалізацію нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2014 року № 332-р «Про проведення експерименту із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 було затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок), відповідно до якого ДП «Інформаційний центр» Мін`юсту України є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених Тимчасовим порядком.

Згідно із частиною сьомою пункту 1 Тимчасового порядку електронні торги - це прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, а позивач такі дії не оскаржував, у зв`язку із чим його доводи щодо порушень, допущених посадовими особами державної виконавчої служби до початку торгів не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що в повідомленні про електронні торги нічого не вказано про зберігача майна, не вказано про арешт майна, як і про його характеристику та опис, що могло, на його думку, вплинути на результати торгів, зменшити можливість участі потенційних покупців і вплинути на формування ціни реалізації.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначені ним порушення могли вплинути на результат торгів.

Доводи заявника в касаційній скарзі про неврахування судами при вирішенні зазначеного спору правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України № 6-605цс16 та № 6-2552цс16 є безпідставними, оскільки стосуються інших правовідносин (не тотожних, тобто таких, які відрізняються за фактичними обставинами, матеріально-правовим регулюванням і щодо яких подані позови з іншим предметом та підставами).

Іншій доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов