Провадження № 2/645/149/20
Справа № 645/2245/19
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань Малій О.Л.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання умов договору та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 486 000 грн., з яких: 465 750 грн. за невиконання договору та 20 250 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що у травні 2017 року вона дала відповідачу ОСОБА_2 465 750 грн. (24 000 доларів США) на придбання трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані грошові кошти позивачка отримала в наслідок продажу квартири, що залишилася їй в спадок від матері. Дізнавшись про існування у позивачки грошей, відповідач, який є сином покійного чоловіка позивачки, почав просити ОСОБА_1 придбати йому у власність за рахунок позивачки трикімнатну квартиру. Крім того, після смерті чоловіка позивача, у неї з ОСОБА_2 у сумісному володінні опинилась 2 квартири: однокімнатна, де потім проживав відповідач, та двокімнатна де на даний час проживає позивач. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем виникла усна домовленість, що сума 465 750 грн. (24 000 доларів США) складає загальну вартість часток ОСОБА_2 в однокімнатній та двокімнатній квартирах, однокімнатну квартиру вони продають та гроші залишаються позивачу, а частку в двокімнатній квартирі відповідач переоформить на позивача. Згодом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продали однокімнатну квартиру, гроші від продажу якої отримала ОСОБА_1 . В той же час іншу частину домовленості, а саме переоформити належну на праві власності частку в двокімнатній квартирі відповідач відмовився. Позивач вважає, що вона разом з відповідачем уклала в усній формі договір, за яким вона передає відповідачу грошові кошти на придбання трикімнатної квартири, а відповідач переоформляє на неї свою частку двокімнатної квартири, де проживає позивач. Позивач зі своєї сторони умови договору виконала, в той час як відповідач, взявши на себе зобов`язання за договором, почав себе грубо поводити. З метою врегулювання спору у досудовому порядку, позивачем на адресу відповідача направлена претензія. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 465 750 грн. за невиконання договору, виходячи із наступного розрахунку 465 750 грн. є еквівалентом 17 250 доларів США, 24 000 доларів США 6750 доларів США = 17 250 доларів США ( де 24 000 доларів США - загальна вартість часток відповідача, 6750 доларів США - частка відповідача в однокімнатній квартирі). Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь з відповідача 20 250 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди, спричиненої образами зі сторони відповідача, шантажуванням, приниженням позивача, як людини.

16.04.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.04.2019 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення; залишено без руху дану позовну заяву, надавши позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

15.05.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.05.2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.09.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дядейко О.О. подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги заперечує повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, позивачем не надано доказів передачі відповідачу грошових коштів 465 750 грн. (24 000 доларів США) на придбання трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем не зазначено в які строки він передасть грошові кошти відповідачу. Відповідач стверджує, що між ним та відповідачем не укладено в будь-якій формі договір про отримання грошових коштів з метою придбання трикімнатної квартири та переоформлення однокімнатної та двокімнатної квартир на позивача. Представник відповідача зазначає, що до позовної заяви не додано письмового доказу передачі грошових коштів. Більш того, не можливо встановити з позовної заяви та додатків до неї, які саме були договірні правовідносини між позивачем та відповідачем, яка правова природа їх «усного договору», якщо припустити, що він був. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначає наступне. Позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди невиконанням своїх обов`язків відповідачем, в порушення умов укладеного між ними «усного договору». Позивач не наводить розрахунок моральної шкоди, не надає доказів наявності моральної шкоди, не приводить опис, в чому саме полягає моральна шкода. Крім того зазначає, що повністю відсутнє правове обґрунтування позовної заяви, тобто відсутнє не тільки посилання на норми закону, але й відсутнє згадування змісту норм права.

04.10.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про допит свідків.

04.10.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається наступне. Відповідач стверджує, що у позивача відсутні докази передачі грошових коштів. Позивач зазначає, що докази передачі грошових коштів будуть пред`явлені у судовому засіданні. Щодо твердження відповідача про відсутність обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що в позовній заяві вона чітко обґрунтувала позовну вимогу про стягнення коштів за невиконання договору. Щодо твердження відповідача про відсутність існування договору, зазначає, що докази його існування наявні в позовній заяві. Щодо посилання відповідача на Главу 71 ЦК України, що договір повинен був укладений в письмовій формі, то позивач зазначає, що це не була позика, так як вона не передавала грошові кошти в борг.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дядейко О.О. у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими. Представник відповідача зазначає, що витрати відповідача на правову допомогу на теперішній час становлять 6000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги, ордером, актом виконаних робіт та меморіальним ордером про отримання оплати в розмірі 4400 грн. заборгованість з оплати послуг становить 1600 грн. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та розподілити судові витрати у відповідності до ухваленого рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

За приписами ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні на обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 465 750 грн. (еквівалент 17 250 доларів США) ОСОБА_1 посилалася на те, що за усною домовленістю з відповідачем під час придбання останнім 3-кімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 передала продавцеві ОСОБА_3 власні грошові кошти у сумі еквівалентній 30 000 доларам США, в той час як покупцем в зазначеному договорі було зазначено ОСОБА_2 та за правилами вчинення нотаріальних правочинів вказано про сплату грошових коштів самим покупцем ОСОБА_2 .

Безпосередньо договір купівлі-продажу, на який посилалася позивачка, з її боку суду не наданий.

В той же час з довідки Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що дружина відповідача ОСОБА_2 з 21.09.2017 року зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , з 21.09.2019 року за вказаною адресою зареєстрована малолітня дитина відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 05.02.2019 року - сам відповідач.

З письмового відзиву на позов ОСОБА_2 вбачається, що між ним та ОСОБА_1 не укладалося в будь-якій формі договорів про отримання грошових коштів з метою придбання трикімнатної квартири та переоформлення однокімнатної та двокімнатної квартир на позивача, жодних письмових доказів передачі грошових коштів відповідачу позивачкою суду не надано, з позову не можливо встановити, які саме були договірні правовідносини між позивачем та відповідачем, яка правова природа їх «усного договору», якщо припустити, що він був.

За клопотанням позивачки в судовому засіданні була допитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив суду, що саме він продавав квартиру АДРЕСА_2 та познайомився за допомогою ріелтора з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Під час укладання договору купівлі-продажу, який посвідчувався нотаріально, були присутні ОСОБА_2 , який виступав покупцем відповідно до договору, та ОСОБА_1 . Під час розрахунку грошові кошти у сумі 30 000 доларів США свідку передавала вона, чого так відбувалося, йому не відомо, про домовленості та відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 йому нічого не відомо. Позивачка пояснювала, що квартиру покупає сину, що вона продала квартиру в Білорусії. При складанні тексту правочину за проханням самої позивачки покупцем було вказано ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що разом з позивачкою їздила до Білорусі та була присутня при тому, як ОСОБА_1 продала квартиру, за що отримала 30 000 доларів США. Підтверджує, що їй було відомо про існування домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що він відмовиться від усіх прав на належні йому частки в квартирах в замін того, що отримав від позивачки кошти. Вона супроводжувала позивачку, коли та їхала до нотаріуса, де укладалася угода по придбанню ОСОБА_2 трикімнатної квартири, знає, що ОСОБА_1 везла із собою кошти, щоб сплатити продавцю, проте під час розрахунку з продавцем свідок присутня не була.

Положеннями ст.1047 ЦК України визначається обов`язкова письмова форма договору позички, на підставі якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до стаття 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Виходячи з наведених вимог чинного законодавства, приймаючи до уваги не доведеність відповідними належними доказами факту укладання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-яких угод з приводу передання у власність відповідача грошових коштів на придбання квартири АДРЕСА_2 , чинність договору купівлі-продажу цієї квартири, який сторонами самого правочину з моменту його укладення не оспорений в жодній частині, заперечення з боку відповідача самого факту укладення угод з позивачкою, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків, допитаних за клопотанням позивачки.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.03.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Смородською Н.А. Ключнікова Т.В. та ОСОБА_2 продали ОСОБА_6 належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.4 вказаного договору продаж вчинено за суму 261 710 грн., які повністю сплачені покупцем та отримані продавцями в рівних частках кожним. Сторони підтверджують, що розрахунок між ними за цим договором купівлі-продажу здійснений відповідно до вимог Постанови Правління НБУ № 148 від 29.12.2017 року.

На час вирішення справи вказаний договір є чинним та його сторонами не оспорений, зокрема в частині отримання продавцями в рівних частках грошової суми 261 710 грн. від покупця. За таких обставин, приймаючи до уваги заперечення відповідача з приводу укладання з ОСОБА_1 будь-яких усних домовленостей стосовно грошових розрахунків за належне йому майно, сам факт укладення 23.03.2018 року договору купівлі-продажу квартири доказом законності позовних вимог виступати не може. ОСОБА_7 пояснила суду, що на той період часу працювала ріелтером, до неї за допомогою продати квартиру АДРЕСА_4 зверталася ОСОБА_1 , продавали квартиру власники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виключно зі слів самої ОСОБА_1 вона чула, що усі гроші від продажу квартири візьме собі позивачка, тому що раніше вона надавала гроші ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_5 також пояснювала, що всі гроші, отримані від покупця, після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири забрала собі ОСОБА_1 . Проте як розпорядилася ними позивачка в подальшому свідку не відомо.

Таким чином, пояснення вказаних свідків, які про розподіл отриманих від продажу квартири коштів самими продавцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обізнані лише зі слів останньої належним та переконливим доказом доводів позивачки не виступають.

Крім того, позивачка зазначає, що після смерті її чоловіка ОСОБА_8 вона спільно із відповідачем ОСОБА_2 в рівних частинах володіють двокімнатною ізольованою квартирою АДРЕСА_5 , а.с.7. В цій квартирі позивачка зареєстрована та фактично мешкає. Відповідач відмовляється виконати умови усної домовленості, що була між ними досягнута, подарувати їй належну відповідачу частку в зазначеній квартирі.

Положеннями статті 723 ЦК України передбачено можливість укладання договором дарування обов`язку дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини. В той же час умови укладання такого договору за загальним правилом, визначеним ч.2 ст.719 ЦК України, якщо предметом дарування є нерухомі речі, він повинен укладатися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, № 63566/00Л).

Позивачка не довела в судовому засіданні обставини, на які посилалася у позові, як на підставу своїх позовних вимог, зокрема укладання між нею та ОСОБА_2 договорів позики грошових коштів, повернення боргу за рахунок коштів, отриманих від продажу нерухомого майна, усного укладання договорів дарування частки нерухомого майна в майбутньому. Належних та допустимих з точки зору чинного законодавства доказів факту існування таких правовідносин між сторонами суду не надано, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 486 000 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною 2 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати , чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд наголошує, що відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди він виходить з того, що позивачкою жодним чином не доведено заподіяння їй моральної шкоди з вини відповідача, не обґрунтовано її розмір та не знаходить підстав для визнанням протиправними дій відповідача, оскільки не надано доказів їх протиправності чи незаконності.

Інші доводи сторони позивача висновків суду про безпідставність та недоведеність на теперішній час позовних вимог не спростовують, а тому в задоволені позову в повному обсязі суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте при зверненні до суду із позовом, позивачка ОСОБА_1 на підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.05.2019 року була звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, а тому судовий збір на користь держави з неї не стягується, також не стягується він і з відповідача, на користь якого постановлено рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

До інших судових витрат по даній справі відносяться витрати відповідача, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

На підтвердження понесених відповідачем судових витрат адвокатом Дядейко О.М. заявлено суму в розмірі 6000 грн.

Ст. 137 ЦПК України передачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В якості доказів витрат позивачки на професійну правничу допомогу адвокатом Дядейко О.О. було надано суду договір пронадання правової допомоги між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Александр Дядейко» від 16.09.2019 року, з якого вбачається, що остаточна вартість надання правової допомоги визначається зхгідно додатку до цього договору та розраховується шляхом складання всіх сплачених сум в межах цього договору. Розрахунок здійснюється у готівковій або безготівковій формі шляхом 100% передплати протягом 3 календарних днів з дня пред`явлення рахунку. У випадку несплати предїявленого рахунку бюро має право не надавати послуги у відповідності до цього договору, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_9 , адвокатський ордер адвоката Дядейко О.О.

Матеріали справи свідчать, що відзив на позов поданий від імені відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дядейко О.О. Участі в судових засіданнях адвокат Дядейко О.О. не приймав.

Крім того, суду надано акт виконаних робіт, складений відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Дядейко О.О. 19.02.2020 року, в якому зазначені виконані адвокатом роботи на загальну суму 6000 грн. (вартість однієї години складає 750 грн.) та меморіалдьний ордер про безготівкове перерахування ОСОБА_2 адвокату Дядейко О.О. 18.02.2020 року 4400 грн.

Даних про витрати відповідача на професійну правничу допомогу, надану адвокату Дядейко О.О., в більшому розмірі, ніж 4400 грн. матеріали справи не містять. Крім того, виконані адвокатолм Дядейко О.О. роботи у вигляді участі у судових засіданнях не відповідають фактичним обставинам.

Суд зазначає, що згідно з положеннями ч.4 ст. 136 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями частин 5 та 6 вказаної статті регламентовано, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотань з боку позивачки про зменьшення розміру витрат відповідача на правничу допомогу не надходило.

З врахуванням наведеного розмір витрат, які відповідач сплатив адвокату у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих в стороною відповідача доказів у сумі 4 400 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,10,12, 13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання умов договору та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 400 ( чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються Харківському апеляційному суду учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 16.04.2020 року.

Суддя Т.В. Бабкова