Ухвала

Іменем України

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 520/10566/14-ц

провадження № 61-5545ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, постановлену у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М. за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетнікової Світлани Іванівни про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетнікової С. І. (далі - приватний нотаріус КМНО Шешетнікова С. І.) про визнання недійсним договору іпотеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 25 грудня 2007 року № 10.01-40/289/1, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Решетніковою С.І ., зареєстрований в реєстрі за № 4930к.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк» задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року.

Заява мотивована тим, що у провадженні Голосіївського районного суду

м. Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО Решетнікової С. І. про визнання дій протиправними, зобов`язання спростувати інформацію та выдшкодування моральної шкоди.

23 жовтня 2018 року у судовому засіданні, йому стало відомо, що до суду надійшли відомості з Окружного суду у громадських справах м. Грац Австрія, згідно з якими, приватний нотаріус пан Маг. Йоганнес Кореном , заступник громадського нотаріуса доктора Гаральда Прауна, який нібито посвідчував довіреність від 07 грудня 2007 року про надання ОСОБА_1 повноважень ОСОБА_2 на розпорядження майном, давно не працює у нотаріальній конторі, жодного доказу про видачу довіреності у нотаріальних книгах не міститься. Висновком науково-правової експертизи від 05 січня 2018 року, складеним на виконання постанови слідчого від 23 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0000063, встановлено, що довіреність на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена Маг. Йоганнес Кореном , заступником громадського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня

2007 року, апостильована Окружним судом у громадських справах м. Грац, Австрія 12 грудня 2007 року за № 9266-25/07, не відповідає вимогам законодавства України та Австрії.

Посилаючись на те, що зазначені обставини є нововиявленими, заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада

2015 року.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року залишено в силі.

Ухвала суду мотивована тим, що обставини на які посилаєтьсяОСОБА_1 не є нововиявленими обставинами у розумінні частини другої статті 423 ЦПК України, а є новими доказами.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 у якій він просив скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної правової оцінки обставинам на які посилається заявник, та що встановлені у відповіді Окружного суду у громадських справах м. Грац Австріята висновку науково-правової експертизи від 05 січня 2018 року обставини, є істотними для вирішення справи, вони не були і не могли бути відомі заявнику під час перегляду рішення районного суду в апеляційному порядку, а тому апеляційний суд, помилково виходив із того, що зазначені обставини не є нововиявленими у розумінні частини другої статті 423 ЦПК України.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду заявник отримав 24 квітня 2019 року, 11 травня 2019 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року касаційну скаргу було визнано неподаною та повернуто. Копію зазначеної ухвали касаційного суду, він отримав 07 березня 2020 року.

Наведені заявником обставини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, а тому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Частиною четвертою статті 423 ЦПК України передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд, приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами, апеляційний суд правильно виходив з того, що обставини на які посилається заявник не є нововиявленими у розумінні положень пункту першого частини другої статті 423 ЦПК України, а є новими доказами, з огляду на те, що висновок науково-правової експертизи складено 05 січня 2018 року, а відповідь з Окружного суду у громадських справах м. Грац Австріянадійшла до Голосіївського районного суду м. Києва 08 лютого 2018 року, тобто на момент ухвалення Апеляційним судом Одеської області рішення від 03 листопада

2015 року, зазначених доказів не існувало.

ОСОБА_1 мав можливість спростувати зазначені у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року відомості щодо посвідчення спірної довіреності, шляхом надання відповідних доказів чи подання клопотань про їх витребування, однак належно не скористався наданими йому процесуальними правами, а отже не довів, що він не мав можливості надати зазначені докази до ухвалення апеляційним судом рішення по суті спору.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня

2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обгрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Одеського апеляційного суду від 19 березня

2019 року, постановлена з дотриманням норм процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня

2019 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року за нововиявленими обставинами, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетнікової Світлани Іванівни про визнання недійсним договору іпотеки, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак