ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 331/8204/16-ц

провадження № 61-46191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Четверта запорізька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Жукової О. Є., та постанову апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, прийняту колегією ускладі суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Крилової О. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_5 , до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем за заповітом. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини йому стало відомо, що вказана квартира була відчужена ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19 серпня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 22 серпня 2015 року ОСОБА_2 відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , яка 29 березня 2016 року відчужила вказану квартиру ОСОБА_4 .

Позивач зазначав, що укладений 19 серпня 2015 року від імені ОСОБА_5 договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки вказаний правочин був учинений після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Указуючи на те, що внаслідок відчуження квартири АДРЕСА_1 були порушені права ОСОБА_1 як спадкоємця після ОСОБА_5 , позивач, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним укладений 19 серпня 2015 року від імені ОСОБА_5 договір купівлі-продажу вказаної квартири, визнати за ним право власності на спірну квартиру, витребувати на свою користь квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_4 , скасувавши державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений19 серпня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченком В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1059.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і витребувано на його користь вказану квартиру АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена ОСОБА_2 на підставі недійсного правочину, у зв`язку з чим були порушені спадкові права ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після ОСОБА_5 , тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухваленні з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

На думку заявника, судами не враховано, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що оспорюваний правочин порушує публічний порядок та не встановлено осіб, які незаконно відчужили спірну квартиру. Судами не надана оцінка бездіяльності позивача щодо звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину невідомими особами, які уклали оспорюваний договір. Судами не встановлено обставин видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_5 у взаємозв`язку із використанням невідомими особами паспорта померлого. Передбачені частиною першою статті 388 ЦК України підстави для витребування майна у добросовісного набувача відсутні, оскільки на час укладення оспорюваного договору позивач не був власником нерухомого майна і спірне майно не вибувало із його власності.

Також заявник указував на те, що до участі у справі не було залучено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу - Садовниченка В. М., тоді як ухвалені у справі судові рішення могли вплинути на його права.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просить касаційну скаргу задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду 1 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі. Витребувано з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя матеріали цивільної справи № 331/8204/16-ц.

Позиція інших учасників справи

У січні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_5 .

За життя ОСОБА_5 на випадок смерті розпорядився належним йому майном, склавши 27 квітня 2013 року заповіт, за яким усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, у тому числі належна йому на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 ,заповів ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Грибачовою Л. Д. та зареєстрований у реєстрі за № 2-160.

17 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 .

При оформленні спадкових прав позивачу стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченком В. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1059, зазначена у заповіті квартира відчужена ОСОБА_2 . Продавцем у договорі вказано ОСОБА_5

22 серпня 2015 року ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 відчужена на користь ОСОБА_3 29 березня 2016 року ОСОБА_3 відчужила вказану квартиру ОСОБА_4 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України у цій же редакції Кодексу під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 серпня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченком В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1059, визнати за ним право власності на вказану квартиру та витребувати її на свою користь з чужого володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що право власності на вказану квартиру увійшло до складу спадщини після ОСОБА_5 , а правочин, на підставі якого вона відчужена, є недійсним, оскільки вчинений від імені спадкодавця після його смерті.

Відповідно до положень частин другої, третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Установивши, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 19 серпня 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченком В. М. та зареєстрований в реєстрі за № 1059, не міг бути укладений ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання указаного договору недійсним.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України) .

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Оскільки позивач своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак через незаконне відчуження спірної квартири був позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, а саме оформити право власності на спірну квартиру після відкриття спадщини, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 є обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, ОСОБА_1 з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав, передбачене статтею 388 ЦК України.

З огляду на те, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена усупереч волі ОСОБА_5 , вираженій ним у заповіті від 27 квітня 2013 року, та поза волею позивача, який прийняв спадщину після ОСОБА_5 , суди дійшли обґрунтованого висновку про витребування вказаної квартири з володіння ОСОБА_4 на користь позивача.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що внаслідок незаконного відчуження квартири АДРЕСА_1 були порушені спадкові права ОСОБА_1 на вказану квартиру після ОСОБА_5 , суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не була надана правова оцінка бездіяльності позивача щодо звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину невідомими особами, які уклали оспорюваний договір, а також про те, що судами не встановлені обставини видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_5 у взаємозв`язку із використанням невідомими особами паспорта померлого, касаційний суд відхиляє, оскільки встановлення вказаних обставин не впливає на розгляд справи та правильність вирішення спору.

Також касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що до участі у справі судами не було залучено приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу - Садовниченка В. М., тоді як ухвалені у справі судові рішення могли вплинути на його права, оскільки особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, не позбавлені права оскаржити судові рішення в апеляційному та касаційному порядку, але таким правом Садовниченко В. М. не скористався.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема, про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення публічного порядку, а також щодо відсутності підстав для витребування спірної квартири від добросовісного набувача, зводяться до переоцінки доказів та помилкового розуміння заявником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року та постанови апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтею 400 у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов