ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3756/20 Справа № 208/6889/17 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк",

на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 3-5), та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 17.09.2010 року у розмірі 18 253,55 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.09.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 21 листопада 2017 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 18 253,55 грн, з яких: 4 844,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5 503,18 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 6 560,90 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 845,41 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетрвоської області від 16 грудня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 17.09.2010 року у розмірі 4 844,06 грн. та судові витрати. В іншій частині позову відмовлено /а.с. 59-69/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ "Приватбанк", подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким заявлені позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 72-76/.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетрвоської області від 16 грудня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Проте, згідно ч. ч. 4, 5 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено на підставі зібраних у справі доказів, що на підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» було надано суду першої інстанції «анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку», в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, освіту, сімейний стан, щодо працевлаштування, номери засобів зв`язку тощо, з якої слідує, що відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11).

Також в анкеті-заяві міститься розділ "Виявляю бажання оформити на своє ім`я", зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: картка "Універсальна", картка класу Gold, пенсійна картка, зарплатна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка та ідентифікація з паспортом. З цього розділу вбачається, що ОСОБА_1 обрав послугу картка "Універсальна" з бажаним кредитним лімітом 500 грн. (а.с. 11 зв.).

Таким чином, можна дійти висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Звертаючись з позовом позивач зазначає, що відповідачем було отримано кредит у розмірі 8 000 грн., тоді, як в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг "Приватбанку", бажаний розмір встановленого кредитного ліміту визначено 500 грн., доказів того, що відповідачем було отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8 000 грн. на час укладення договору, позивачем не надано, тому нарахування відповідачу заборгованості за кредитним договором, виходячи з суми кредиту 8 000 грн. є необґрунтованим. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження встановлення даного кредитного ліміту, окрім викладених пояснень Банку в позові.

Також, позивачем не надано будь-яких доказів того, що відповідач користувався кредитним лімітом у розмірі 8 000 грн.

Вказане вище судом першої інстанції враховано не було.

Відповідно до наданих Банком розрахунків (а.с. 6-10), у ОСОБА_1 станом на 21 листопада 2017 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 18 253,55 грн, з яких: 4 844,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5 503,18 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 6 560,90 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 845,41 грн - штраф (процентна складова).

Тобто, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

17 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписавши заяву погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також, виявив бажання щодо отримання кредитної картки "Універсальна" з бажаним кредитним лімітом 500 грн. (а. с. 11).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 844,06 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач отримав кредитний ліміт більший ніж зазначено в анкеті-заяві від 17.09.2010 року.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів: кредитного ліміту, погодженого сторонами в анкеті-заяві в сумі 500 грн.

Доводи позивача у позові стосовно того, що відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн., колегією суддів не береться до уваги, оскільки вони спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, а саме: заявою від 17.09.2010 року (а.с. 11). Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження цього позивачем не надано.

Також, на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком позивачем було надано довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 84) та про отримання кредитних карток (а.с. 85) в яких зазначено дату старту карткового рахунку та дату відкриття рахунку 17 вересня 2010 року. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 84) 17.09.2010 року на картку було встановлено кредитний ліміт 0 грн., який того ж дня було збільшено до 500 грн. і лише 20.01.2016 року відповідачу начеб-то було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн., однак, 29.07.2018 року його було зменшено до 0 грн. Крім того, номери карток зазначених у вищевказаних довідках відсутні в анкеті-заяві, яка є предметом розгляду у вказаній справі. Таким чином, вказані довідки суперечить іншим доказам наданим позивачем та його поясненням викладеним в позові. Крім того, у вказаних довідках відсутня будь-яка інформація відносно особистих даних позичальника, за якими суд може встановити, що саме ОСОБА_1 отримала вказані в довідці картки, тоді як в анкеті-заяві відсутні будь-які відомості щодо отримання відповідачем кредитної картки, тобто надана банком довідка не підтверджує отримання позичальником кредитної картки за договором, що є предметом розгляду даної справи.

Між тим, вказані вище довідки не підписані жодною уповноваженою посадовою особою, а тому не можуть вважатися належними, допустимими та достатніми доказами у відповідності до норм чинного процесуального законодавства.

Також, колегія суддів не може прийняти до уваги надану банком виписку з рахунку ОСОБА_1 (а.с. 77-83), оскільки в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 17 вересня 2010 року, а наведені в ній номери кредитних карток в анкеті-заяві не зазначено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту шляхом зменшення його з 4 844,06 до 500 грн.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг (а.с. 13-27) не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх належний та допустимий доказ, а також позбавлений можливості визначити розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 5 503,18 грн. процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов Заяви, підписаної позичальником ОСОБА_1 .

Позивачем надано до суду підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", згідно якої базова відсоткова ставка становить 2,5% на місяць, тобто 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Як вбачається з наданих Банком розрахунків (а.с. 6-8), процентна ставка за якою розраховувались відсотки за користування кредитом складала з 17.09.2010 року 30,00%, в подальшому вказана процентна ставка неодноразово збільшувалась, а саме: з 01.09.2014 року до 34,80%, з 01.04.2015 року до 43,20%, а з 01.09.2015 року були встановлені три відсоткові ставки, а саме: 30,00%, 34,80% та 43,20%, що є незрозумілим, тому неможливо встановити з вказаного розрахунку за якою саме відсотковою ставкою з 01.09.2015 року нараховувались відсотки, таким чином, колегія суддів взагалі не бере до уваги розрахунок заборгованості (а.с. 9-10).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6-8), станом на 29.08.2014 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах розміру обумовленого у довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду") заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 92,77 грн. (графа 12 "Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)"). Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 92,77 грн.

В частині позовних вимог стосовно пені та штрафів рішення суду не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 500 грн. та в частині стягнення відсотків у розмірі 92,77 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту зміні, а в частині стягнення відсотків скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" підлягає частковому задоволенню.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 424,48 грн.

Враховуючи, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту було змінено шляхом зменшення розміру з 4 844,06 грн. до 500 грн., а в частині стягнення заборгованості за відсотками скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність і зміни розподілу судових витрат за подання позову шляхом його зменшення з 424,48 грн. до 52 грн.

Позивач при зверненні до суду сплатив 1 600 грн. судового збору за подання позову (а.с. 34).

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 3,25% вимог від заявлених: 592,77 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100/ 18 253,55 (розмір заявлених вимог) = 3,25%. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3,25% понесених ним судових витрат, що становить 52 грн.: 1 600 грн. (розмір понесених судових витрат) х 3,25% = 52 грн.

Позивач при подачі апеляційної скарги сплатив 2 643 грн. судового збору (а.с. 86).

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 3,25% вимог від заявлених: 592,77 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100/ 18 253,55 (розмір заявлених вимог) = 3,25%. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3,25% понесених ним судових витрат, що становить 85,90 грн.: 2 643 грн. (розмір понесених судових витрат) х 3,25% = 85,90 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетрвоської області від 16 грудня 2019 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - змінити шляхом зменшення суми заборгованості з 4 844,06 грн. до 500 грн.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетрвоської області від 16 грудня 2019 року в частині стягнення заборгованості за відсотками - скасувати.

Позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованість по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 17.09.2010 року у розмірі 92,77 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками - відмовити.

В іншій частині заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетрвоської області від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати стягнуті зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заочним рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетрвоської області від 16 грудня 2019 року змінити та зменшити з 424,48 грн. до 52 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 85,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

О.М. Макаров