Дата документу 06.04.2020
Провадження № 2/937/1109/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольській міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Додудзинського М.М.,

представників відповідача ДВНЗ «Мелітопольський промисло-економічний коледж» - Вєдмедко О.С., Моїсеєнка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промисло-економічний коледж» про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промисло-економічний коледж» про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 з 25.08.1998 працював у Мелітопольському автомоторному технікумі на посаді викладача. У 2013 році він був прийнятий на посаду викладача за контрактом, який був неодноразово переукладено. Згідно з наказом Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» від 30.08.2019 № 98-К «Про звільнення» його звільнено з посади викладача коледжу у зв`язку із закінченням дії трудового договору (контракту) п.2 ст.36 КЗпП України з 31.08.2019.

Не погоджуючись із наказом про звільнення, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання звільнення незаконним, визнання контракту у частині визначення строку недійсним, визнання контракту укладеним на невизначений строк, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 04 грудня 2019 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.12.2019 визнано незаконним та скасовано наказ директора Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» від 30.08.2019 № 98-К про звільнення ОСОБА_1 з 31.08.2019, поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати. Рішення суду від 04.12.2019 вмотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 , відбулось у період тимчасової непрацездатності, що на думку суду, є незаконним.

Наказом Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово- економічний коледж» від 11.12.2019 № 162-к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_1 з посади викладача у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України 11 грудня 2019 року. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки відповідно до ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. КЗпП, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Також просить стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи позов в частині стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що через незаконне звільнення він залишився без матеріальних засобів для існування, він перебував у пригніченому психологічному стані, оскільки звільнення відбулось після двадцяти одного року бездоганної праці. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 20 000 грн. Розмір судових витрат складає 11 500 грн.

02 січня 2020 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

04 березня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за весь час роботи позивач ОСОБА_1 приймався на роботу лише за контрактом. Положення ч. 2 ст. 39-1 КЗпП не застосовуються до контракту, у якому сторони обумовили строк його дії. Відповідач вважає безпідставними доводи позивача про безстроковий характер трудових відносин, оскільки кожного разу з ним укладався контракт на визначений строк. Також, відповідач посилається на те, що звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності було законним, оскільки 24 червня 2019 року позивача письмово під підпис повідомлено, що його з 31 серпня 2019 року буде звільнено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Жодних заперечень з цього приводу від позивача до відповідача не надходило. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Додудзинський М.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники відповідача ДВНЗ «Мелітопольський промисло-економічний коледж» - Вєдмедко О.С., Моїсеєнко І.В. в судовому засіданні позов не визнали з підстав зазначених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1998 року працював у Державному вищому навчальному закладі «Мелітопольський промислово-економічний коледж» на посаді викладача, що підтверджується копією трудової книжки/а.с.13-14/.

Розпорядженням директора Мелітопольського державного промислово-економічного технікуму від 09.06.2010 № 7 «Про укладання контрактів з педагогічними працівниками» з метою запобігання можливості порушення вимог трудового законодавства та закріплення додаткових обов`язків педпрацівників, педагогічним працівникам технікуму необхідно звернутися до відділу кадрів для узгодження і укладання контрактної форми трудового договору.

Розділом 3 колективних договорів, укладених у період з 2015 по 2019 роки, визначені вимоги до прийняття на роботу та звільнення працівників. Так, у п. 2.3 розділу і колективних договорів на 2018 та 2019 роки визначено, що адміністрація зобов`язується при прийомі на роботу укладати з працівниками коледжу контракт або трудовий договір (строковий або безстроковий). Прийняття на роботу педагогічних працівників проводити обов`язково з укладанням контракту.

У 2013 році між позивачем і відповідачем був укладений контракт на строк до 30 червня 2014 року.

Строкові трудові договори переукладалися між сторонами неодноразово, так у 2014 році на строк з 01 липня 2014 року по 30 червня 2015 року, у 2015 році на строк з 01 липня 2015 року по 30 червня 2016 року, у 2016 році на строк з 01 липня 2016 року по 30 червня 2017 року , у 2017 році на строк з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Як вбачається з контракту з викладачем ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж», контракт був укладений 31 серпня 2018 році між ОСОБА_1 та ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» в особі директора Шапурової О.О., строком до 31 серпня 2019 року/а.с.45-46/.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.1 зазначено контракту сторони передбачили, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії. При цьому директор коледжу і викладач повинні за угодою сторін не пізніше як за два місяці визначитися у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. Якщо у цей термін сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий термін. Контракт не може переходити в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на новий термін ( а.с. 17зворот).

24.06.2019 позивача ОСОБА_1 письмово під підпис повідомлено, що його з 31 серпня 2019 року буде звільнено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (контракту) на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України/а.с.46/.

Наказом директора Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» від 30 серпня 2019 року № 98-К з 31 серпня 2019 року звільнено ОСОБА_1 з посади викладача коледжу у зв`язку із закінченням дії трудового договору (контракту) на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Не погоджуючись з наказом про звільнення ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Так, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від у справі № 937/7998/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково, внаслідок чого визнано незаконним та скасовано наказ директора Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» від 30.08.2019 № 98-К про звільнення ОСОБА_1 з 31.08.2019, поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та судові витрати. Суд прийшов до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням дії трудового договору (контракту) на підставі вимог п.2 ст.36 КЗпП України в період тимчасової непрацездатності, з 29 серпня 2019 року по 02 вересня 2019 року.

Оскільки рішення суду в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, наказом Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» від 11.12.2019 № 161-к поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача.

На даний час вказане рішення суду оскаржується відповідачем в апеляційному порядку.

Наказом Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово- економічний коледж» від 11.12.2019 № 162-к «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з посади викладача у зв`язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України 11 грудня 2019 року.

Правовідносини сторін регулюються наступними нормами законодавства.

Статтею 3 Конституції України проголошено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону України"Про освіту" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963"Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" посада викладача відноситься до посад педагогічних працівників.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Отже, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору.

З огляду на положення ст. ст. 21, 23, 24 КЗпП України укладення строкового трудового договору можливе лише за погодженням сторін, а без згоди працівника укладення такого договору є неможливим.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви, чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення,а тому погодився на припинення такого договору вразі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2.1. Контракту від 31 серпня 2018 року, укладеного між ДВНЗ «Мелітопольський промислово економічний коледж» та ОСОБА_1 - контракт може бути припинений або розірваний з підстав, які передбачені чинним законодавством або які встановлені цим контрактом: закінчення строку його дії. При цьому директор Коледжу і Працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за дві місяці визначитись у наступному: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може «переходити» в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на новий термін.

24 червня 2019 року, тобто більш ніж за два місяці до закінчення дії контракту, адміністрація коледжу повідомила позивача про його звільнення з 31.08.2019 у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (контракту). Отримання позивачем, більш ніж за два місяці, повідомлення про його звільнення засвідчено його підписом /а.с.46/.

Таким чином, відповідач у встановлений строк, поставив вимогу позивачу про припинення трудових відносин у зв`язку із закінченням строку контракту, що відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України є підставою припинення трудового договору, та 30.08.2019 видав наказ про звільнення ОСОБА_1 31.08.2019 із займаної посади. Тобто 31.08.2019 трудові відносини між сторонами припинились.

Дії відповідача по звільненню ОСОБА_1 узгоджуються із висновками Верховного Суду, що містяться у постановах від 06 березня 2018 року справа № 664/2284/16-ц та від 26 грудня 2018 року справа № 640/498/17-ц, згідно яких, зі змісту статей 23, 36 КЗпП України вбачається, що працівник, який уклав строковий трудовий договір і обумовив термін його дії, після закінчення обумовленого строку підлягає звільненню в останній день роботи без заяви працівника за наказом (розпорядженням) роботодавця крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Положення ч. 2 ст. 39-1 КЗпП не застосовуються до контракту, у якому сторони обумовили строк його дії.

Скасування за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 04.12.2019 Наказу коледжу від 30.08.2019 про звільнення ОСОБА_1 не може свідчити про незаконність його звільнення на підставі Наказу від 11.12.2019, як на тому наполягає позивач.

Так, підставою для скасування судом Наказу ДВНЗ «Мелітопольський промисловоекономічний коледж» від 30.08.2018 явилось звільнення ОСОБА_1 в період непрацездатності, а не з підстав порушень умов контракту щодо порядку його припинення.

На виконання вказаного рішення суду, Наказом коледжу №161 К від 11.12.2019 позивача було поновлено на посаді із послідуючим звільненням на підставі Наказу коледжу №162 К від 11.12.2019 з підстав закінчення строку дії контракту. Із вказаними наказами позивача одночасно було ознайомлено 16.12.2019.

Таким чином, аргументи позовної заяви про те, що повторне звільнення ОСОБА_1 відбулось без будь якого законного та логічного обґрунтування є безпідставними.

Оскільки ОСОБА_1 беззаперечно знав про укладення з ним саме строкового трудового договору і погодився з його умовами, тому оспорюваний наказ директора Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово-економічний коледж» № 162-К від 11 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку трудового договору є правомірним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування судом. А тому і відсутні підстави для поновлення позивача на посаді викладача Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промислово - економічний коледж».

З огляду на вищенаведене, не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, постановлення окремої ухвали щодо незаконних дій директора ДВНЗ «Мелітопольський промислово-економічний коледж» Шапурової О.О., оскільки вони є похідними від позовних вимог про поновлення на посаді.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промисло-економічний коледж» про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі такими, що (не) підлягають задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 3, 8 Конституцією України, ст.ст. ст. 12, 13, 15, 19, 76, 81, 76, 80, 81 ЦПК України, ст.ст. 21, 23, 24, 36, 40, 235 КЗпП України, ст. 54 Закону України «Про освіту», суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Мелітопольський промисло-економічний коледж» про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16 квітня 2020 року.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ