Провадження № 2-о/752/47/20
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

11.12.2020 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді Мазура Ю.Ю.

за участю секретаря Воробйова І.О.,

за участю присяжних Павлоського В.П., Стеценка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання фізичної особи ОСОБА_2 безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; початком безвісної відсутності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Києва вважати 14.08.2014.
В обґрунтування своєї заяви, заявник зазначила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 в серпні 2014 відбув до військової частини НОМЕР_2 , де пізніше був залучений до виконання військового обов`язку в зоні АТО у складі 2-го батальйону спецпризначення НГУ. В період з 14.08.2014 і до нині ОСОБА_2 на зв`язок не виходив, за місцем постійної реєстрації не з`являвся, дані про його місцезнаходження не відомі, свідком якого є ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2 ), та сусіди за постійним місцем реєстрації ОСОБА_2 . У 2014 році ОСОБА_1 звернулася до органів поліції із заявою про розшук свого брата ОСОБА_2 , однак це не дало позитивного результату і встановити його місце перебування не вдалося. Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім є необхідним для звернення з відповідним судовим рішенням до державного реєстратора для припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Враховуючи наведене, заявник звернулась з даною заявою до суду.
Заявник ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Надали до суду заяву, в якій просили провести розгляд справи за їх відсутності за наявними в справі матеріалами.
Представник Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Московським РОВД м. Києва 31.12.1959. В зазначеному свідоцтві його батьками вказані: ОСОБА_3 батько, ОСОБА_4 мати.
Заявник ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим РАГСом Ленінського району 23.06.1964 року. В зазначеному свідоцтві її батьками вказані: ОСОБА_3 батько, ОСОБА_4 мати.
Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві 27.07.2004, ОСОБА_6 одружилась з ОСОБА_7 , після чого змінили прізвище на « ОСОБА_8 ».
Таким чином, судом встановлено, що заявник є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно витягу з Наказу від 14.08.2014 № 16 та витягу з Наказу від 15.08.2014 18дск, ОСОБА_2 в серпні 2014 року відбув до військової частини НОМЕР_2 , де пізніше був залучений до виконання військового обов`язку в зоні АТО у складі 2-го батальйону спецпризначення НГУ.
У 2014 році заявник звернулася до органів поліції із заявою про розшук свого брата ОСОБА_2 , однак це не дало позитивного результату і встановити його місце перебування не вдалося, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0001286.
13.12.2017 ОСОБА_1 отримала довідку № 8 військової частини НОМЕР_2 та 07.06.2019 Довідку № 6 військової частини НОМЕР_2 , в яких зазначено, що ОСОБА_2 вибув у службове відрядження для участі в антитерористичній операції в Східному регіоні держави 14.08.2014. Станом на 13.12.2017 та відповідно станом на 07.06.2019 його місце перебування невідоме.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, у зв`язку з чим податковим органом ГУ ДФС у м. Києві 26.12.2018 за адресою реєстрації ОСОБА_2 було направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-259741-17 зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 15819,54 грн.
Як зазначає заявник, ОСОБА_2 підприємницьку діяльність не здійснює з 2014 року, прибутку (доходу), як фізична особа-підприємець не отримує.
Неодноразові звернення, листування, скарги подані до Державної фіскальної служби України не дали жодного результату, а податковим органом в подальшому було збільшено суму заборгованості та направлено повторну вимогу за № Ф-259741-17 від 13.05.2019 з зазначеною сумою боргу 21030,90 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.
Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
У відповідності до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.
Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734).
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.
З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.
Також судом встановлено, що заявниці необхідно визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім для звернення з відповідним судовим рішенням до державного реєстратора для припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .
Враховуючи те, що ні за місцем постійного проживання ОСОБА_2 , ні за місцем служби в військовій частині НОМЕР_2 немає відомостей про місце перебування ОСОБА_2 більше одного року - його слід визнати безвісно відсутнім з 14 серпня 2014, з дати вказаної заявницею.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , безвісно відсутнім з 14 серпня 2014 року, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються.
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України.
Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст. ст. 263, 265 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання фізичної особи ОСОБА_2 безвісно відсутньою - задовольнити.
Визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, місце реєстрації: АДРЕСА_1 - безвісно відсутнім з 14 серпня 2014 року.
Роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою, в порядку, передбаченому ч. 1ст. 309 ЦПК України.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Ю.Мазур

Присяжні: Павлоський В.П.

Стеценко О.С.