Ухвала

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 552/4405/14-ц

провадження № 61-31840св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» (далі - ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит»), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, повернення майна з чужого незаконного володіння.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року, доповненим додатковим рішенням цього ж суду від 06 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шестакова О. В. задоволено частково. Скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2015 року та додаткове рішення Київського районного суду Полтавської області від 06 червня 2015 року та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано автомобіль марки «КІА Rio 1,6 EX», 2013 року випуску спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , встановивши, що частка у кожного із них у праві власності становить 1/2 частину вказаного автомобіля. Визнано недійсним договір комісії від 19 червня 2013 року

№ 5664/1364 укладений між ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» та ОСОБА_5 щодо автомобіля «КІА Rio», 2013 року випуску.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19 червня 2013 року

№ 5664/1364, укладений між ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» та ОСОБА_2 щодо автомобіля «КІА Rio», 2013 року випуску. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 05 липня 2017 року заяву

ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останньою ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шестакова О. В. відхилено. Рішення Київського районного суду

м. Полтави від 30 червня 2015 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2015 року залишено без змін.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 29 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала заяви

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява мотивована тим, що 10 та 11 грудня 2019 року складу суду було передано клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з підстав неоднакового застосування частини четвертої статті 65, статті 90 СК України, частини першої статті 218 ЦК України та абзацу першого частини третьої статті 65 СК України щодо розпорядження цінним майном подружжя, яке не потребує нотаріальної згоди. Проте, з мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року не вбачається вирішення цього клопотання.

Крім того, у січні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року.

Заява мотивована тим, що у постанові від 11 грудня 2019 року Верховний Суд дійшов таких висновків:

«Оскільки позивачка не була стороною договорів комісії та купівлі-продажу, які є недійсними, а ОСОБА_5 , як сторона недійсного договору, помер, тому застосування наслідків недійсності правочину можливо за умови повернення відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів, сплачених ним

ОСОБА_5 при купівлі автомобіля спадкоємцями останнього у межах вартості успадкованого майна.

Судами встановлено, що у матеріалах справи наявні відомості про відкриття спадкової справи та прийняття спадщини двома спадкоємцями першої черги, а саме сином померлого ОСОБА_4 та дочкою померлого - ОСОБА_3 , але відсутні відомості про спадкову масу та її вартість. Тому вирішити питання про обов`язок спадкоємців повернути відповідачу одержане їх спадкодавцем за недійсним правочином в цій справі є неможливим.

Проте такий висновок суду апеляційної інстанції є передчасним, оскільки, визнаючи спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та визнаючи недійсним указаний договір купівлі-продажу спірного автомобіля, судом не вирішено питання про компенсацію його вартості теперішньому власнику - ОСОБА_2 та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції за рахунок спадкової маси померлого ОСОБА_5 ».

Заявник зазначає, що ні в рішенні Київського районного суду м. Полтави

від 30 червня 2015 року, ні в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року такі обставини не встановлювались. У зв`язку з цим заявник вважає, що постанова Верховного Суду у справі підлягає роз`ясненню, оскільки незрозуміло як виконувати апеляційному суду вказівки Верховного Суду: чи вважати оспорені договори недійсними, чи вважати встановлення Верховним Судом у постанові від 11 грудня

2019 року обставини недійсності оспорених договорів.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У задоволенні заяв ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення та про роз`яснення судового рішення слід відмовити з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення не навів обставин, передбачених частиною першою

статті 270 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до положень частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня

2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України (2004 року) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Судове рішення, яке просить роз`яснити ОСОБА_2 , є постановою, якою скасовано ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня

2017 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню, воно не допускає кілька варіантів тлумачення, у ньому викладені мотиви його ухвалення, наведено правовий висновок з посиланням на відповідні норми права, який не є незрозумілим, а тому відсутні підстави для його роз`яснення.

По суті доводи заяви є незгодою з ухваленим судовим рішенням суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року.

Керуючись статтями 270, 271 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 11 грудня 2019 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович