Дата документу 16.04.2020 Справа № 554/2153/20
Провадження № 2/554/1183/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 квітня 2020 р. м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді : Г.В. Андрієнко

розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , виселення , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 11.03.2020 р. звернулася до суду із вищевказаним позовом. В заяві вказала , що 1 лютого 2018 року між нею та ОСОБА_4 , яка являється власником квартири АДРЕСА_1 , було укладено договір оренди даної квартири.

Відповідно до п. 4.8 вказаного договору вона має право здавати дану квартиру в суборенду. Строк дії договору закінчується 1 жовтня 2020 року.

Користуючись вказаним вище правом на здачу даної квартири в суборенду, 1 лютого 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Вказана квартира її повністю влаштовувала, тому сторонами було укладено даний договір.Строк дії вказаного договору закінчувався 1 січня 2019 року.

Проте, нею помилково в договорі зазначено , що орендована квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для власного проживання.

1 січня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . Строк дії вказаного договору закінчувався 31 грудня 2019 року.

Проте, позивачем помилково у договорі оренди було зазначено, що орендована квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для власного проживання.

30вересня 2019 року нею було попереджено відповідача про відмову від укладення договору на новий строк.

Враховуючи той факт, що станом на 10 січня 2020 року відповідач не звільнила займане житлове приміщення, позивачем було направлено на її адресу лист з вимогою про звільнення квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Однак, відповідачка на її вимоги не прореагувала та не виселилася.

Прохала визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із закінченням строку дії договорів оренди від 1 лютого 2018 року та 1 січня 2019 року та виселити її із вказаної квартири.

Стягнути з відповідача на користь позивача всі документально підтверджені судові витрати.

30.03.2020 р. по справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася , направила до суду відзив, в якому зазначила, що вона з 01.10.2017 р. по 01.02.2018 р. орендувала вищевказану квартиру безпосередньо у власниці. Не дивлячись на той факт, що вона мала переважне право на укладення договору оренди із власником житла , вона не заперечувала проти укладення договору оренди 01.02.2018 р. між власником кватири та позивачем по даній справі та дала на це свою згоду. Договори оренди дійсно укладалися , але вона не звернула уваги , що в договорі оренди неправильно зазначена адреса орендованої квартири. Як пізніше ОСОБА_1 повідомила , що вона допустила машинальну помилку та зазначила іншу адресу орендованої квартири. За оренду квартири АДРЕСА_1 вона сплачувала позивачу щомісяця 7000 грн. , а позивач видавала відповідні квитанції. Вважає відмову від укладення договору оренди неправомірною , оскільки вона має переважне право на укладення нового договору оренди , а іншого житла вона немає. Твердження позивача про те , що вона має намір використовувати для власного проживання вважає таким , що не відповідає дійсності , оскільки вона хоче здавати в оренду дану квартиру іншій особі.

3-тя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася , будучи вчасно повідомленою по день та час розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали , вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено , що 1 лютого 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка являється власником квартири АДРЕСА_1 , було укладено договір оренди даної квартири.

Відповідно до п. 4.8 вказаного договору ОСОБА_1 має право здавати дану квартиру в суборенду. Строк дії договору закінчується 1 жовтня 2020 року.

Користуючись вказаним вище правом на здачу даної квартири в суборенду, 1 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Вказана квартира повністю влаштовувала відповідача , тому між сторонами було укладено даний договір. Строк дії вказаного договору закінчувався 1 січня 2019 року.

Проте, позивачем помилково в договорі зазначено , що орендована квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для власного проживання.

1 січня 2019 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 . Строк дії вказаного договору закінчувався 31 грудня 2019 року.

Проте, ОСОБА_1 помилково у договорі оренди було зазначено, що орендована квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для власного проживання.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 попередила відповідача про відмову від укладення договору на новий строк.

Враховуючи той факт, що станом на 10 січня 2020 року відповідач не звільнила займане житлове приміщення, позивачем було направлено на її адресу лист з вимогою про звільнення квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Факт використання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 саме відповідачем в період часу з 1 лютого 2018 року і по даний час підтверджується письмовими поясненням свідка, а саме ОСОБА_5 , яка являється матір`ю власниці даної квартири. ОСОБА_5 повідомила , що ОСОБА_2 дійсно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що належить її доньці ОСОБА_4 .Вона користується квартирою на підставі договору суборенди із ОСОБА_1 , якій в свою чергу донька здала в оренду квартиру ( а.с. 13-14 ).

Зазначеними договорами оренди встановлювалась плата за оренду квартири в розмірі 7000 грн. щомісяця, яку відповідач в повному обсязі сплачувала без будь-яких затримок, що підтверджується прибутковими касовими ордерами.

Відповідно до статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до статті 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві.

Договір піднайму житла є оплатним. Розмір плати за користування житлом встановлюється договором піднайму.

Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму житла.

Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Проте, станом на дату розгляду справи відповідач так і не звільнила орендовану квартиру, хоча строк дії договору оренди закінчився 31 грудня 2019 року,у зв`язку з чим позивач вимушена захищати свої права в судовому порядку.

Отже, враховуючи той факт, що строк дії договору оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 від 1 лютого 2018 року та від 1 січня 2019 року укладений між позивачем та відповідачем закінчився, а відповідач в порушення статті 785 ЦК України не звільнила орендовану квартиру, то вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування житлом та підлягає виселенню.

Доводи відповідача про те , що вона має право на переважне укладення нового договору суборенди не заслуговує на увагу , оскільки із змісту договорів оренди житлового приміщення не вбачається такого право відповідача .

Відповідно до ст.141 ЦПК Україниз відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 785, 810, 811, 821, 823 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , виселення задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із закінченням строку дії договорів оренди від 1 лютого 2018 року та 1 січня 2019 року .

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.04.2020 р.

Найменування сторін :

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , адреса- АДРЕСА_4 .

відповідач: ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_1 .

третя особа- ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса- АДРЕСА_5 .

Суддя Г.В.Андрієнко