РІШЕННЯ

іменем України

29 січня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Бібіка О.В.

з участю секретаря Горобець Н.М.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з вимогами: стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 48050 грн.

На обґрунтування посилається, що 25.09.2015 року близько 10 години 00 хвилин в домоволодінні ОСОБА_3 АДРЕСА_1 сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено та знищено майно, що йому належить.

За даним фактом Зміївським РВ 25.09.2015 року інформацію внесено до Єдиного реєстру судових рішень за №0001062 за ознаками ч. 1 ст. 270 КК України.

Пожежа сталася з провини ОСОБА_4 , що мешкає в сусідньому з позивачем домоволодінні по АДРЕСА_2 , який 25 вересня 2015 року близько 10 години ранку в результаті необережного поводження з вогнем при спалюванні, трави скоїв пожежу, в результаті чого вогнем було знищено майно, що належало потерпілому на праві приватної власності:

- два сіносховища, розміром 5Х10 м., висотою 3, 5 метрів, збудував їх у 2013 році з дерева, залізних листів, руберойду та шиферу;

- 500 тюків сіна врожаю 2015 року, вагою кожен 20 кг, загальною вагою 10 тон., (сіно зберігалося у сіносховищах);

- 50 листів шиферу, придбаного у 2013 році при будівництві сіносховища, 8- хвильовий, з якого збудовано паркан та дах двох сіносховищ;

- залізні листи нові в кількості 10 штук, придбані у 2013 році, розміром 2Х1 м. кожен, товщина заліза 1 мм;

- доска-шальовка з деревини сосна, товщиною 20 мм, загальним об`ємом 10 куб. метрів (шальовкою була обшита вся поверхня сховищ);

- лати з деревини сосна (розпущений вздовж стовбур-кругляк сосни), загальний об`єм 10 куб. метрів, з них було виготовлено каркаси сховищ, стовпи на паркані;

- цвяхи, 5 кг довжиною по 40 мм, 15 кг довжиною по 150 мм, загальною вагою 20 кг, (цвяхами збивалися паркан та сховища);

- 4 рулони руберойду розміром 10 метрів на 1 метр, вітчизняного виробництва.

Факт пожежі підтверджується Актом про пожежу від 26.09.2015 року Зміївського РВ МЧС, де встановлено, що пожежа у ОСОБА_3 сталася через необережне поводження з вогнем.

Згідно висновку товарознавчої експертизи №2 від 12.07.2016 року вартість знищеного вогнем (за винятком 2-х сіносхови) становить 28 050 грн., позивач ОСОБА_3 оцінює вартість 2-х сіносховищ в 20000 грн., тобто ОСОБА_4 через необережне поводження з вогнем завдав позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 48 050 гривень.

07.09.2016 року кримінальне провадження №001062 було закрито, бо завданої ОСОБА_4 матеріальної шкоди недостатньо для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 270 КК України, ОСОБА_3 було рекомендовано звернутися до суду цивільним позовом до ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої ним матеріальної шкоди.

Із заперечень, наданих відповідачем ОСОБА_4 вбачається, що він позовну заяву не визнає, просить відмовити у задоволенні вимог за недоведеністю його вини у виникненні пожежі. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що проживає по-сусідству з ОСОБА_4 . Неодноразово він спостерігав, що ОСОБА_4 готує їжу на кострі. У вересні 2015 року йому зателефонувала дружина і повідомила, що у сусіда горить двір. Приїхали пожежники та з`ясовували причину пожежі. ОСОБА_4 визнавав. що пожежа відбулася з його вини.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідка, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З договору купівлі-продажу від 24.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Гаврильєвим В.І., зареєстровано в реєстрі за №400, ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_2 . (а. с. 8, 9).

Як вбачається з копії Звіту про причину виникнення пожежі 26.09.2015 року за адресою АДРЕСА_1 , 26.09.2015 року сталася пожежа за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Орієнтовані прямі збитки від пожежі складають 15000 грн., побічний збиток склав 31633 грн. Причина пожежі - необережне поводження з вогнем. (а. с. 13).

Згідно постанови слідчого Зміївського відділення Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області Плех Ю.К. від 07.09.2016 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001062 від 25.08.2015 року закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України. Роз`яснено потерпілому ОСОБА_3 , що він має право звернутися до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої ним матеріальної шкоди у розмірі 28050 грн. (а. с. 11-12).

З вказаної постанови вбачається, що 25.09.2015 року до Зміївського ВП надійшло повідомлення з МНС про те, що 25.08.2015 року по АДРЕСА_1 сталося займання сухої трави площею 500 кв. м. поблизу домоволодіння ОСОБА_3 . В ході огляду огляду місця події встановлено, що в результаті пожежі знищено два сінника, що належали ОСОБА_3 . Згідно висновків товарознавчої експертизи №2 від 14.07.2016 року пожежею ОСОБА_3 завдано шкоду на суму 28050 грн. Оскільки відсутня об`єктивна сторона складу (заподіяна шкода у великому розмірі), в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України. (а. с. 11-12).

Згідно висновку товарознавчої експертизи №2 від 14.07.2016 року, вартість знищеного майна ОСОБА_3 складає 28050 грн. (а. с.10).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Як зазначає відповідач ОСОБА_4 жодні докази, які б підтверджували, що саме з його вини сталася пожежа, внаслідок якої було знищено два сінника з сіном, які нібито належать ОСОБА_3 , відсутні.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Суд, аналізуючи норми діючого законодавства вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди в розмірі 48050,00 гривень задоволенню не підлягають за недоведеністю та безпідставністю вимог, при цьому виходить з того, що позивачем не надано жодних безспірних доказів на підтвердження того, що він є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; саме через неправомірні дії ОСОБА_4 було заподіяно шкоду і між діями та наслідками є безпосередній причинний зв`язок та вина відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Слід зазначити, що із договору купівлі-продажу від 24.03.2008 року вбачається, що ОСОБА_6 придбала житловий будинок АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці Шелудьківської сільської ради Зміївського району, і жодних доказів про належність знищеного вогнем майна саме ОСОБА_3 не надано.

Наданий висновок товарознавчої експертизи №2 експертом Монохоновою Т.Г., яким визначено вартість знищеного майна, не може бути визнано судом належним та допустимим доказом .

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судову експертизу", судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Судові не надано доказів того, що експерт Монохонова Т.Г. є судовим експертом та має необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Окрім того, під час досудового розслідування кримінального провадження №0001062 від 25.09.2015 та звітом про причинну виникнення пожежі не встановлено точну причину пожежі.

Суд не може прийняти зазначений Звіт, як доказ факту пожежі з вини відповідача, оскільки акт визначає лише ймовірну причину пожежі, тому є неналежним доказом щодо цієї обставини.

Крім того, навіть ймовірний висновок пожежників про причину виникнення пожежі є неповним, оскільки в ньому не зазначено, ким саме вчинено пожежу, при цьому, припущено, що осередок пожежі мав місце саме в сіні.

Відсутній також причинний зв`язок між пожежею та виною відповідача, та жоден з наданих письмових доказів на обґрунтування позову не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь-яким чином причетний до виникнення пожежі, що його поведінка є чи була неправомірною, що і в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачу. Інших належних письмових доказів про дійсні причини виникнення пожежі, з визначенням винних осіб, суду не надано, а дослідженими письмовими доказами (Звітом про причину виникнення пожежі та постановою про закриття кримінального провадження від 07.09.2016) спростовано презумпцію вини відповідача.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача, передбаченої ст. 1166 ЦК України, немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.02.2020.

Головуючий: