УХВАЛА

16 квітня 2020 року

м. Київ

справа №208/8579/18

провадження № 61-5674ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», правоноступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», про визнання незаконними дій щодо зміни норми користування природного газу ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано визначений ПАТ «Дніпропетровськгаз» режим встановлення обсягів споживання природного газу для ОСОБА_1 за показаннями будинкового вузла обліку у будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 01 грудня 2016 року, таким що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»: поновити ОСОБА_1 нарахування оплати за спожитий обсяг природного газу, як побутовому споживачу, відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників; здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахування оплати за спожитий обсяг природного газ відповідно до норм споживання природного газу для населення у разі відсутності газових лічильників. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

21 березня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Скаржник посилається на те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суперечить висновкам іншої колегії Дніпровського апеляційного суду та висновку Верховного Суду у справі №171/1183/17 стосовно обов`язковості акту розмежування балансової належності при встановленні загальнобудинкового ВОГ.

Однак, такі посилання не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки законом не передбачено касаційний перегляд судових рішень у разі невідповідності судового рішення правовому висновку іншої колегії суддів суду апеляційної інстанції. У справі №171/1183/17 Верховний Суд вирішував питання про відмову у відкритті касаційного провадження шляхом постановлення відповідної ухвали, натомість правові висновки Верховний Суд викладає за результатами касаційного перегляду судових рішень у постановах, якими закінчено розгляд справи.

Крім того, скаржником чітко не зазначено підставу касаційного оскарження, передбачену частиною другою статті 389 ЦПК України.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Беручи до уваги те, що особа звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування.

Суд касаційної інстанції роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Крім того, касаційна скарга подана поза межами строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

За правилами цієї ж норми цивільного процесуального законодавства учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що копію оскаржуваної постанови отримала 12 березня 2020 року, на підтвердження чого надає копію повідомлення про вручення поштової кореспонденції, проте, не просить поновити строк на касаційне оскарження.

Оскаржувана постанова прийнята 18 лютого 2020 року. Строк на касаційне оскарження сплинув 09 березня 2020 року. Касаційна скарга подана засобами поштового зв`язку 21 березня 2020 року, тобто, поза межами строку на касаційне оскарження. Суд приймає до уваги той факт, що копію оскаржуваної постанови скаржник отримала 12 березня 2020 року та з моменту отримання в межах тридцяти днів подала касаційну скаргу, однак, в контексті статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених учасником справи вимог, тобто, Верховний Суд позбавлений самостійно ініціювати питання про поновлення строку на касаційне оскарження, що в контексті частини третьої статті 390 ЦПК України є обов`язковою умовою у разі подання касаційної скарги поза межами строку на касаційне оскарження.

Таким чином, для усунення вказаного недоліку скаржнику необхідно надати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду оскільки не оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України та подана поза межами строку, встановленого статтею 390 ЦПК України.

За правилами статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш