ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4242/20 Справа № 211/1031/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Чубіна А.В..

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Ідея Банк", в якому просив ухвалити рішення, яким встановити нікчемність умови викладеної в Пункті 1.12 кредитного договору №ВОЗ.288.70790 укладеного 09.03.2017 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» який передбачає обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 09.03.2017 року №ВОЗ.288.70790 платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 11694 (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні 70 копійок у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. Та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позову, який згодом уточнив, позивач зазначив, що 09.03.2017 року, між позивачем та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №ВОЗ.288.70790,. відповідно до якого банк надав позивачеві, позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 13 728.00 гри зі сплатою 15.5 процентів за користування кредитом, на строк 36 місяців, тобто до 09.03.2020 року.

Оскільки наданий позивачеві кредит є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно положень частин першої, другої та п`ятої статті 18 якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.12 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно «Графіку щомісячних платежів за кредитним договором» але не вказаний розмір процентів.

В деяких повідомленнях банку був вказаний 2.75 %, і в деяких - 4.45%.

Вказав, що у відзові на позов відповідач вже визначився з процентом за обслуговування кредитної заборгованості - 4.45 %.

Позивач вважає, що такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують права споживача, тому маються підстави для визнання недійсним з моменту укладення договору зазначений пункт кредитного договору, що тягне перахунок сплачених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахування сплаченої позивачем комісії у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором від 09.03.2017 року №В03.288.70790.

На даний час відповідно до змісту відзову на позов зазначено, що відповідач розпределив суму сплачених коштів за кредитом таким чином : проценти-2508.32 грн., 11694.70 грн, комісії (що не передбачено умовами договору), 3140.30 грн. - тіло кредиту. Але суми оплат зараховані відповідачем повільно.

На приклад, по графіку щомісячних платежів 09.04.2017 року позивач мав заплатити 1090.15 грн., враховуючі суму за обслуговування кредиту, яку в графіку вказують як комісію. Позивач оплатив 07.04.2017 року 1650 грн., яку банк 09.04.2017 року розподілив таким чином 559.85 грн тіло кредиту. 75.55 грн. тіло кредиту, 1014 .60 грн. проценти за кредитом (відображено у виписці з рахунку, що надано банком).

Відповідно до умов договору спочатку сплачуються проценти, а потім погашається тіло кредиту. То виникає питання, чому банк з першого платежу зарахував на проценти 1014.60 грн., коли по графіку щомісячних платежів необхідно було оплатити тільки 180.72 грн. процентів.

Тобто, банк зловживав своїми правами щодо списання сум з рахунку. Що суперечить розділу 2 кредитного договору. Усього, позивач сплатив 17 346.00 грн., що підтверджує відповідач.

Відповдно до розрахунку заборгованості та графіку щомісячних платежів тіло кредиту у цілому складає 13 728.00 грн., проценти по кредитному договору - 4233.16 грн.

Позивач сплатив суму процентів у повному обсязі, тому що проценти зараховується раніше ніж тіло кредиту по умовам договору.

По тілу кредиту у позивача залишився платіж на 615.16 грн. який він може сплатити до закінчення дії кредитного договору до 09.03.2020 року.

ПАТ «Ідея Банк», встановив у кредитному договорі сплату щомісячної плати за обслуговування кредиту. Комісія умовами договору не передбачена.

При цьому відповідач нараховує, а позивач сплатив суми фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач вважає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживача, про визнання кредитного договору частково недійсним, задоволено.

Встановлено нікчемність умови викладеної в Пункті 1.12 кредитного договору №ВОЗ.288.70790 укладеного 09.03.2017 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» який передбачає обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 09.03.2017 року №ВОЗ.288.70790 платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 11 694 (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні 70 копійок у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" (, адреса м.Львів, вул.Валова, 11) на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім ) гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «Ідея Банк», вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового про відмову позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі та покладені судових витрат на позивача ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник, посилаючись на п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вказує на те, що банкам надано право самостійно встановлювати процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, що свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Вказує, що в кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості -комісія визначена не формулою із змінними величинами, а відображена чітко визначеною фіксованою сумою у Графіку щомісячних платежів, що згідно довідки-повідомлення від 09.03.2017 року, яку власноруч підписав позивач, складає 4,4500% (від початкової суми кредиту), що погашаються в складі ануїтентних платежів (загальним рівним платежем) згідно графіку щомісячних платежів та не суперечить ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував, що відповідно до літери в) п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, які діяли до 10 червня 2017 року (надалі Правила-1), комісія за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у Графіку платежів кредитного договору відносилась до орієнтовної сукупності вартості кредиту, зокрема супутних послуг. Відповідно до колонки 5.1 Таблиці «Визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» Додатку до Правил - комісія за обслуговування кредитної заборгованості прямо була передбачена його додатком та відноситься до платежів за надані супутні послуги, що сплачуються на користь банку і являється послугою Банку за яку відповідач має право отримувати винагороду. Відповівдач зазначає, що Банк лише встановив у кредитному договорі комісію, яка чітко була передбачена чинним законодавством України, а щодо платежів про які йде мова в п.3.6 Правил, відповідач такої комісії не застосовував та не встановлював. Плата за обслуговування кредитної заборгованості, що передбачена п.1.12 Кредитного договору включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року, що набрав чинності 10 червня 2017 року, скаржник наголошує на тому, що цим законом банкам надано право отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що підтверджується і Постановою Верховного Суду у справі №467/555/19 від 26.12.2019, а тому у суду не було підстав для визнання Кредитного договору у цій частині недійсним. Відповідач вважає, що між сторонами було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, тому відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору частково недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить оскаржуване судове рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача, без задоволення.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Ідея Банк» підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.03.2017 року, між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №ВОЗ.288.70790.

Відповідно кредитного договору №ВОЗ.288.70790, банк надав позивачеві, як позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 13 728.00 гри зі сплатою 15.5 процентів за користування кредитом, на строк 36 місяців, тобто до 09.03.2020 року. (а.с. 4-5).

Пунктом 1.12 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно «Графіку щомісячних платежів за кредитним договором» але не вказаний розмір процентів.

В деяких повідомленнях банку був вказаний 2.75 %, і в деяких - 4.45%.

У відзові на позов відповідач визначився процентом за обслуговування кредитної заборгованості - 4.45 %.

Згідно відзиву відповідач розприділив суму сплачених коштів за кредитом таким чином:проценти- 2508.32 грн., 11694.70 грн, комісії (що не передбачено умовами договору), 3140.30 грн. - тіло кредиту.

Відповідно до умов договору спочатку сплачуються проценти, а потім погашається тіло кредиту. Банк з першого платежу зарахував на проценти 1014.60 грн., коли по графіку щомісячних платежів необхідно було оплатити тільки 180.72 грн процентів. Тобто, банк зловживав своїми правами щодо списання сум з рахунку. Що протиречить розділу 2 кредитного договору.

Усього позивач сплатив 17 346.00 грн, що підтверджує відповідач. Відповдно до розрахунку заборгованості та графіку щомісячних платежів тіло кредиту у цілому складає 13 728.00 грн., проценти по кредитному договору - 4233.16 грн.

Позивач сплатив суму процентів у повному обсязі, тому що проценти зараховується раніше ніж тіло кредиту по умовам договору.

По тілу кредиту у позивача залишився платіж на 615.16 грн. який він може сплатити до закінчення дії кредитного договору до 09.03.2020 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що банк, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту, тому умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, зазначені в пункті Пункті 1.12 кредитного договору№ВОЗ.288.70790 укладеного 09.03.2017 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» який передбачає обов`язок сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є недійсними.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України;«Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом часткового визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

За змістом пункту 1.12 кредитного договору за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно з пунктом 1.4 за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як зміння частина ставки, збільшена на 6,00% (Маржу Банку).

Відповідно до п.1.5 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,50 процентів, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5000 процентів.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 9 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310 з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових процентів та строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 6) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом). Черговість погашення заборгованості, встановлена цим пунктом Договору, може змінюватись за згодою Сторін. Погашення простроченої заборгованості за цим Договором (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання Банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості в день надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості визначені Графіком щомісячних платежів.

Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться у даному Договорі та кредитній справі Позичальника у Банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору вручено йому банком при підписанні даного Договору; умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, реальна процентна ставка складає 198,600%. Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 25 604.2000 гривень. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору.

У пункті 6.1 Договору встановлено Графік щомісячних платежів за кредитним договором на 36 місяців.

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) міститься в довідці-повідомленні, яку особисто підписано позичальником 09 березня 2017 року і в якій зазначено, що ОСОБА_1 цією довідкою-повідмленням підтверджує, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк», до підписання кредитного договору, надав позичальнику в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с.33).

Так, у довідці-повідомленні, підписаній ОСОБА_1 , відображено детальний розпис сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, де зокрема відображена плата за обслуговування кредитної заборгованості, яка становить 4,4500% (від початкової суми кредиту), така ж плата за кредитне обслуговування - комісія відображена і у Пам`ятці клієнту (а.с.7,33)

Із змісту наведених пунктів укладеного між стронами кредитного договору, довідки-повідомлення встановлено, що номінальна процентна ставка становить 15,5000% (від залишкової суми кредиту), змінна частина ставки складає 9,50% (від залишкової суми кредиту), реальна процентна ставка складає 198,600%, сукупна вартість кредиту складає 25 604.2000 гривень, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 4,4500% (від початкової суми кредиту) Крім того, позичальник підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Також, підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Отже, надані сторонами докази, наявні в матеріалах справи, підтверджують той факт, що до підписання кредитного договору позивачу ОСОБА_1 в письмовій формі була надана вся інформація про умови кредитування, а отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування».

Отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», оскільки щомісячна плата в розмірі 4,4500% за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно від початкової суми кредиту встановлена за надання послуг позичальнику за кредитним договором, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного позивачем договору у цій частині недійсним.

Отже, матеріали справи та встановлені апеляційним переглядом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Тобто доводи про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, перевірив та встановив, що позичальник ОСОБА_1 був проінформований про всі істотні умови кредитного договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, які банк має право встановлювати у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою відповідачем був сплачений судовий збір у сумі 1152,60 грн., який, відповідно ч.7 ст.141 ЦПК України підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач при подачі позову до суду першої інстанції був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року, скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживача, про визнання кредитного договору частково недійсним в повному обсязі.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству "Ідея Банк" (, адреса м.Львів, вул.Валова, 11) понесені ним судові витрати у виді судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: