Справа № 202/2210/20
Провадження № 6/202/90/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

при секретарі Паленко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі подання приватного виконавця Сивокозова О.М., про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року приватний виконавець Сивокозов О.М. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з поданням, згідно якого просить звернути стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2012 року та зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження №60896548 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 199/1801/17-ц, виданого 29.09.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 672 607 (шістсот сімдесят дві тисячі шістсот сім) грн. 40 коп. 16 грудня 2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочато примусове виконання виконавчого листа у справі № 199/1801/17-ц виданого 29.09.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська. При здійсненні дій, спрямованих на виконання рішення про стягнення заборгованості з визначеного виконавчим документом боржника, приватним виконавцем, майно на яке можливо звернути стягнення в межах виконання даного рішення не виявлено, а саме: згідно відповідей з реєструючих органів, майно на яке можливо звернути в межах суми стягнення за виконавчим документом належне боржнику відсутнє. Грошові кошти, на які можливо звернути стягнення в межах виконання даного рішення належні боржнику, не виявлено. До теперішнього часу боржник ніяких заходів, щодо повернення в натурі грошових коштів не здійснив, заборгованість не погасив. Вказує, що приватним виконавцем було отримано від стягувача, ОСОБА_2 , копію рішення Індустріального районного суду від 20 березня 2012 року, копію Договору купівлі-продажу квартири від 25 січня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , копію технічного паспорту на вищезазначену квартиру та Інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно. З отриманих документів вбачається, що 25 січня 2010 року між громадянкою України ОСОБА_2 , з однієї сторони, та громадянкою України ОСОБА_1 , з іншої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Згодом, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2012 року Договір купівлі-продажу було визнано недійсним та було зобов`язано повернути сторонам договору в натурі все, що вони отримали на виконання даного договору купівлі-продажу. Проте, на даний момент, право власності на квартиру не зареєстроване за боржником, а зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 201730469 від 25.02.2020 року. Своїми діями (бездіяльністю) боржник ОСОБА_1 , систематично порушує вимоги законодавства про виконавче провадження, всіляко ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду та як наслідок умисно не виконує судове рішення та всіляко перешкоджає в його примусовому виконанні. Крім того, боржник - ОСОБА_1 , приховує майно на яке необхідно звернути стягнення, шляхом не реєстрації права власності за собою, відповідно до закону. На цей час рішення Індустріального районного суду від 20 березня 2012 року боржником не виконано та є підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, тому є необхідність вжити всі можливі заходи для звернення стягнення нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення виконавчих дій пов`язаних з описом та арештом майна боржника.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи та надані виконавцем докази в обґрунтування заяви, приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2017 року, яке набрало чинності 10.10.2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) суму у розмірі 672 607,40 грн.

На виконання рішення було видано виконавчий лист № 2/199/1393/17 від 01.02.2018 року.

16 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем було відкрито виконавче провадження № 60896548 з виконання зазначеного виконавчого листа, про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201660633 від 25.02.2020 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В.

Також встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2012 року зазначений вище договір визнано недійсним та зобов`язано повернути сторонам договору в натурі все, що вони отримали на виконання даного договору купівлі-продажу. Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 незаконно зняла з реєстрації у спірній квартирі малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме до продажу квартири, на момент укладання договору, будучи вже позбавленою батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , навмисно приховала цей факт при оформленні документів як від ОСОБА_2 , так і від нотаріуса, що суперечить правам та інтересам малолітньої ОСОБА_3 .

Згідно ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження (ст. 48 ч.ч.5,6, 52 ч.ч.5,6 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Частинами 3 та 4 даної статті встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Тобто, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 ЦК України, державний або приватний виконавець має право звернутися до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

У такому випадку виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна.

Приватний виконавець, як на доказ в обґрунтування поданої заяви, посилається на те, що при здійсненні дій, спрямованих на виконання рішення про стягнення заборгованості з визначеного виконавчим документом боржника, приватним виконавцем, майно на яке можливо звернути стягнення в межах виконання даного рішення не виявлено, а саме: згідно відповідей з реєструючих органів, майно на яке можливо звернути в межах суми стягнення за виконавчим документом належне боржнику відсутнє. Грошові кошти, на які можливо звернути стягнення в межах виконання даного рішення належні боржнику, не виявлено.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що на даний час у спірній квартирі не зареєстрована та фактично не проживає малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та інтереси якої були порушені при оформленні договору купівлі-продажу від 25.01.2010 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , скасованого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2012 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року залишено без змін, та яким вказано на неприпустимість порушення законних прав малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд не має права порушувати інтереси малолітньої на сьогоднішній день ОСОБА_3 , шляхом звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що постанова про відкриття виконавчого провадження була вручена боржнику ОСОБА_1 , а отже боржнику фактично не було надано час для добровільного виконання рішення суду.

Крім того, судом встановлено, що приватним виконавцем Сивокозовим О.М. неодноразово були подані аналогічні подання до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Так, ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г. від 17.03.2020 року подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку визнано неподаним та повернуто заявнику з підстав того, що відповідно до Автоматизованої системи документообігу суду приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем 13.03.2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська вже подане аналогічне подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. від 30.03.2020 року подання приватного виконавця Сивокозова О.М. про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку повернуто заявникувідповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2020 рокуу задоволенні подання приватного виконавця Сивокозова О.М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, було відмовлено.

Згідно статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до положень статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З огляду на викладене, враховуючи, що приватний виконавець Сивокозов О.М. при подачі даного подання допустив зловживання процесуальними правами, що виразилося у необґрунтованому визначенні підсудності саме за місцем знаходження нерухомого майна з метою зміни підсудності справи, суд вважає необхідним повернути подання заявнику.

Керуючись ст. ст. 44,259,260,353,440, 446 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця Сивокозова О.М. про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.О. Кухтін