Справа № 418/472/20
РІШЕННЯ
Іменем України
07 квітня 2020 року Міловський районний суд Луганської області
у складі: головуючого-судді: Гуцола М.П.;
секретаря Вороніної І.О.;
позивача ОСОБА_1 ;
представника відповідача ОСОБА_2 ;
представника відповідача Семенюк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міловської районної державної адміністрації Луганської області, Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганської області про визнання права на земельну частку (пай), -
04.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міловського районного суду Луганської області із позовом до Міловської районної державної адміністрації Луганської області, Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганської області про визнання права на земельну частку (пай).
Просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) для ведення сільськогосподарського виробництва із земель резерву чи запасу Міловського району Луганської області, що перебували в колективній власності колишнього КСП «Дружба» с. Зориківка Міловського району Луганської області.
Позивач посилається на те, що у зв`язку зі своєю юридичною необізнаністю, не звертався до суду, за захистом порушеного права. В 2019 році випадково дізнався з публікації у пресі, що має право на земельну частку (пай).
Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року дану справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.
21.02.2020 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову посилаючись на те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) ЛГ № 0048312 від 15.11.2000 року за № 194 та державний акт на право приватної власності на землю III-ЛГ № 024698 від 23.05.2002 року за № 474 позивачем отриманий.
Інші відповідачі своїм правом надання відзиву на позов у встановлені судом строки не скористались.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтрив в повному обсязі і просив їх задоволити.
Представник відповідача Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області в судове засідання не з`явився, проти задоволення позову не заперечує.
Представник відповідача Міловської районної державної адміністрації Луганської області проти задоволення позову не заперечувала.
Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Луганської області заперечувала щодо задоволення позову, пославшись закінчення строку позовної давності.
Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, приходить до наступного.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1981 року по 2000 рік працював в колгоспі «Дружба» на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки колгосника № НОМЕР_1 .
Крім того, інформація про кількість фактично відпрацьованих днів ОСОБА_1 про КСП «Дружба» з 1990 по 1996 роки відображена в архівній довідці № 272 від 12.06.2019 року, виданої КУ «Трудовий архів територіальних громад Міловського району Міловської селищної ради».
Згідно інформації від Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 08.08.2019 року № 31-12-0.31-6336/2-19, громадянин ОСОБА_1 у книги реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку частку (пай) по КСП «Дружба» для отримання сертифікату не значиться.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_1 який має призвище та ініціали як у позивача ОСОБА_1 підтвердив, що саме він отримав державний акт на право приватної власності на землю III-ЛГ № 024698 від 23.05.2002 року за № 474.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами суд зазначає наступне.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (намісцевості) і документа, що посвідчує це право.
Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Частиною третьою указаної статті передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2-4 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.
Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
З матеріалів справи вбачається, що паювання земель КСП "Дружба" мало місце у 1995-1996 роках, тобто спірні правовідносини виникли у той період, коли був чинним ЦК України у редакції 1963 року.
Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Згідно ст.71ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Згідно ст.75ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.
На пред`явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст.75ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році при неотриманні сертифікату, то трирічний строк позовної давності минув у 1998 році, ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.
Вказанне узгоджується із правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року № 61-5692св19.
З позовом про визнання права на земельну частку (пай) позивач звернувся лише у 2020 року.
Позивачем не надано доказів поважності пропуску строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Суд критично ставиться до посилання позивача на його юридичну необізнаність, як на підставу поважності причин пропуску строку звернення до суду оскільки, право на позов у позивача виникло ще у 1995 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників), що є загальновідомим фактом. Тому позивач, як член КСП, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Дружба» державного акта на право колективної власності на землю (28.12.1995) по 2002 року.
Однак, позивач у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що стало підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що стало підставою для відмови у його задоволенні.
Керуючись ст. 15 ЦК України, ст. 122 ЗК України, ст.ст. 5, 22-23 ЗК України 1990 року (в редакцій станом на 25.12.1995), ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 53, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -
у задоволені позову ОСОБА_1 до Міловської районної державної адміністрації Луганської області, Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганської області, про визнання права на земельну частку (пай)- відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Повний текст рішення виготовлений 14.04.2020 року.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Луганського апеляційного суду, який знаходиться у м. Сєвєродонецьк, шляхом подачі скарги через Міловський районний суд Луганської області.
Згідно п. 3 роділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби (COVID-19).
Рішення, якщо його не скасовано, наберає законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: М.П. Гуцол