15.04.2020 227/692/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Соріної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля в поряду спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Добропільської міської ради служба у справах дітей, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білозерське м. Добропілля Донецької області, разом з нею.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03.02.2017 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.02.2019 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_4 , своєю матір`ю та вітчимом, має постійне місце роботе, самостійний дохід, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує, піклується про них. В свою чергу, відповідач не працює, не має самостійного доходу і постійного місця проживання, зловживає алкогольними напоями, негативно характеризується за місцем проживання і майже не займається вихованням сина. Крім того, є грубою, емоційною та неврівноваженою людиною та схильний до фізичних образ по відношенню до власної дитини. Зазначила, що він висловлюється з погрозами на адресу позивача, без дозволу та в будь-який час забирає малолітнього сина, не створив побутових умов для проживання і виховання дитини. У зв`язку з наведеним, просить визначити місце проживання малолітнього сина разом з нею.

Сторони в підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від представника третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради, Бажинової О.М. надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що в період з 03.02.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.02.2019 року було розірвано. (а.с.11)

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 24.04.2019 року. (а.с.12)

Крім того, позивач має малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 24.04.2019 року (а.с.13), відомості про батька якого, згідно листа служби у справах дітей виконавчого комітету Добропільської міської ради від 12.02.2020 року, у свідоцтві про народження дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, а позивач має статус матері-одиначки щодо цієї дитини та є його законним представником. (а.с.13)

Згідно побутової характеристики від 30.01.2020 року, ОСОБА_1 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується позитивно. (а.с.18)

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 за місцем проживання: АДРЕСА_2 , характеризується негативно, як конфліктна людина, вживає алкогольні напої, притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.17), про що також свідчить постанова Добропільського ВП серії ГАА № 856691 по справі про адміністративне правопорушення від 15.01.2020 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. (а.с.16)

Згідно з висновком виконавчого комітету Добропільської міської ради від 12.02.2020 року № 03/0170-14/02 про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісією встановлено, що дитина проживає разом з батьком, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , (зі слів останнього у квартирі товариша ОСОБА_3 ), в квартирі брудно. Відповідач не має постійного місця проживання, не працевлаштований, зловживає алкогольними напоями.

Мати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю, якій належить квартира, вітчимом та малолітнім сином ОСОБА_4 . Умови проживання задовільні. Забезпечені необхідні умови для проживання дитини. Позивач отримує допомогу одиноким матерям та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 3178 грн.

Комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. (ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»)

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до приписів ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, щоб дитина проживала разом з матір`ю.

Визнання відповідачем пред`явленої вимоги не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси дитини, а тому дана вимога підлягає задоволенню.

Таким чином, на підставі викладеного та у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, суд вважає, що проживання малолітньої дитини разом із рідною матір`ю сприятиме духовному та моральному розвитку дитини, позивач забезпечить дитині якісний рівень життя, адже вона має сприятливі житлово-побутові умови, суд вважає, що це цілком сприятиме забезпеченню належного розвитку дитини та в найбільшій мірі відповідатиме її інтересам.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 повністю відповідає інтересам малолітньої дитини, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду із позовом про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Проте, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України відносяться витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керується вимогами ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача підтверджені нею понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Добропільської міської ради служба у справах дітей, про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білозерське м. Добропілля Донецької області, з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення шляхом подачі її безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Роз`яснити учасникам справи, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В.Хандурін

15.04.2020