ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1242/18
Провадження №6/477/5/20
УХВАЛА

13 квітня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування постанов про закриття виконавчих проваджень та про заміну боржника у виконавчих провадженнях,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року заявниця звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила скасувати постанови державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 про закриття виконавчих проваджень: ВП №59775904, ВП №59775813, ВП №59775872. В заяві також просила замінити померлу боржницю у цих виконавчих провадженнях - ОСОБА_3 Опанасівну, на її спадкоємця, який прийняв спадщину.

На обґрунтування своїх прохань вказувала, що за рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року із ОСОБА_4 на її користь було стягнуто загальний борг в сумі 61462 грн. 11 коп. та судові витрати.

Однак ОСОБА_4 померла, про що вона дізналася отримавши поштою від державного виконавця постанови від 15 жовтня 2019 року про закриття виконавчих проваджень по виконанню вказаного рішення суду.

Посилаючись на положення ст. 442 ЦПК України та вважаючи, що державний виконавець Лялюк С.В. передчасно закрила виконавчі провадження, не з`ясувавши коло спадкоємців боржниці і не залучивши їх до виконавчого провадження, просила постанови скасувати та залучити спадкоємців до виконавчого провадження замість померлої ОСОБА_4 .

Під час розгляду заяви, за клопотанням представника заявниці, судом було витребувано спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_4 .

В подальшому, після її надходження до суду і ознайомлення з її складом, представниця заявниці подала уточнену заяву, в якій, залишивши без змін попередні вимоги про скасування постанов про закриття виконавчих проваджень, просила замінити боржника у закритих виконавчих провадженнях в зв`язку зі смертю боржника на правонаступника спадкоємця, який прийняв спадщину ОСОБА_5 .

В судове засідання заявниця (скаржниця) та її представник не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від останньої надійшла заява з проханням розглядати справу без їх участі, а заяву задовольнити.

Державний виконавець до судового засідання не з`явився, про його час та місце була повідомлена належним чином, її неявка не перешкоджає розгляду заяви- скарги.

Суд вважаючи можливим здійснити розгляд заяви-скарги без участі учасників, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

В своїй заяві заявниця звернулася до суду із двома різними за процесуальним значенням діями: оскарженням дії державного виконавця, що регламентується Розділом VII ЦПК України Судовий контроль за виконанням судових рішень (ст.ст. 447-453), та про заміну сторони виконавчого провадження, що урегульовано положеннями ст. 442 ЦПК України (Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Суд допускає можливим розглянути одночасно заяву ОСОБА_1 і про заміну сторони виконавчого провадження і скаргу на дії державного виконавця, щоб забезпечити права особи на справедливий суду і на доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України Про виконавче провадження (далі Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі справи вбачається, що 05 грудня 2018 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу був задоволений повністю цивільний позов: з відповідачки на її користь стягнуто Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 06 березня 2015 року в загальній сумі 61462 (шістдесят одна тисяча чотириста шістдесят дві) грн. 11 коп., з яких 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. сума боргу за придбану земельну ділянку, 9317 (дев`ять тисяч триста сімнадцять) грн. 11 коп інфляційні втрати, 2145 (дві тисячі сто сорок п`ять) грн. - три процента річних.

Додатковим рішенням того ж суду від 28 травня 2019 року вирішено питання судових витрат, за яким із ОСОБА_4 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в сумі 70 грн. 80 коп. та комісію банку в розмірі 15 грн, а також стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Рішення оскаржені не були і набрали законної сили.

02 серпня 2019 року представниця позивачки отримала три виконавчі листи по виконанню рішення суду.

На їх підставі у Вітовському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області державним виконавцем Лялюк С.В. було відкриті виконавчі провадження: ВП № 59775904, про стягнення з боржниці ОСОБА_4 61462 грн. 11 коп. грошового боргу,

ВП № 59775813 про стягнення з боржниці ОСОБА_4 4000 грн. судових витрат на правову допомогу, ВП № 59775872 про стягнення відшкодування судових витрат у виді судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

В той же час, ІНФОРМАЦІЯ_1 боржниця ОСОБА_4 померла, про що виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області був вчинений актовий запис № 57 від 18 червня того ж року.

Виходячи з цього, 15 жовтня 2019 року державний виконавець Лялюк С.В. винесла постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України Про виконавче провадження.

В статті 39 Закону визначені підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника (п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону). Рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження оформлюється постановою.

З огляду на зазначене, державний виконавець після смерті боржника - фізичної особи зобов`язаний закінчити виконавче провадження незалежно від того, чи допускають його обов`язки перед кредитором правонаступництво.

Можливості прийняття виконавцем будь-яких інших процесуальних рішень у випадку смерті боржника - фізичної особи, даний Закон не передбачає.

Редакція цієї статті Закону викладена таким чином, що дозволяє дійти висновку, що у разі смерті боржника обов`язковим є закінчення виконавчого провадження.

Лише у разі якщо виконавець та/або заінтересована особа звернуться до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону, можливе зупинення вчинення виконавчих дій (п.5 ч.1 ст.34 Закону України Про виконавче провадження).

Отже, правонаступник на даній стадії вже повинен бути встановлений.

Як свідчать матеріали справи, правонаступників після смерті боржника на час закінчення виконавчих проваджень встановлено не було і із заявою про заміну вибулої сторони - боржника його правонаступником до суду подано не було.

Таким чином, дії державного виконавця щодо винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень є правильними.

Державний виконавець вчинив необхідні виконавчі дії після встановлення факту смерті боржника.

Враховуючи, що постанови про закінчення виконавчих проваджень були прийняті державним виконавцем в межах її повноважень, на підставі прямої вказівки закону, яка міститься в пункті 3 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження, суд не вбачає правових підстав вважати такі рішення державного виконавця незаконними, що вказує на необґрунтованість скарги ОСОБА_1 про їх скасування.

Крім того, відповідно до ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Така процесуальна дія також може бути вчинена і до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 цієї статті).

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (статті 1216 ЦК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника, до якого у кредитора існує грошове зобов`язання, за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша статті 1282 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті

ОСОБА_4 приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області, єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, є її син ОСОБА_5 .

Також в спадковій справі міститься і заява стягувачки ОСОБА_6 , подана нотаріусу, про наявність боргових зобов`язань померлої, які спадкоємці, у разі прийняття спадщини, зобов`язані задовольнити. Заява подана 17 грудня 2019 року, тобто в межах строку, визначеного ст. 1281 ЦК України.

В зв`язку з цим, виходячи із зазначених положень закону, суд вважає можливим замінити померлу боржницю в цій справі її правонаступником спадкоємцем ОСОБА_5 .

За викладеного, керуючись ст.ст. 442, 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Замінити в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу боржника ОСОБА_4 на її правонаступника ОСОБА_5 .

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суду Миколаївської області на протязі 15-ти дня з дня проголошення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, її повний текст, з врахуванням Пасхальних вихідних, складено на 21 квітня 2020 року.

Суддя Р.В.Козаченко