Справа № 303/2000/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 квітня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/2000/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Зняцівська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року, повний текст якого складено 22 травня 2019 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю., -

встановив:

ОСОБА_1 07.04.2017 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 02.06.2017, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі в справі Зняцівську сільську раду Мукачівського району в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Позов мотивувався таким.

Позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та користувачем належних до будинку земельних ділянок площею 0,25 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і площею 0,01 га, призначеною для ведення особистого селянського господарства.

На початку квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 , який є суміжним землекористувачем по АДРЕСА_1 , протиправно, без будь-яких на те підстав змінив межі земельних ділянок, внаслідок чого незаконно захопив частину земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача. Згідно з кадастровим планом земельна ділянка, яка перебуває в користуванні позивача, має площу 0,2191 га, при цьому, межа по лінії Б - В має неправильну геометричну форму, а між точками 6 і 2 по цій лінії має місце незрозумілий «зріз» частини земельної ділянки.

Попри звернення позивача до сільської ради у квітні 2016 року сільрада відмовилася вирішити спірне земельне питання.

Посилаючись на ці обставини, на положення ЦК України та ЗК України щодо захисту права власності на землю та права землекористування, позивач ОСОБА_1 , виходячи з наявності підстав вимагати поновлення свого порушеного права на користування земельною ділянкою загальною площею 0,26 га просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зміни меж суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_2 та збільшення загальної площі наявної в його користуванні земельної ділянки до 0,26 га.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22.05.2019 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його безпідставності та недоведеності, зокрема, з того, що позивач ОСОБА_1 не довів факту використання саме ним наданої встановленим порядком земельної ділянки, рівно як не довів, що суміжна земельна ділянка перебуває в користуванні саме ОСОБА_2 . Крім того, вирішення спору щодо меж земельних ділянок належить до компетенції органу місцевого самоврядування, який, утім, такого спору між сторонами не вирішував.

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Розман С.Ю., оскаржив рішення суду, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, зокрема, на таке.

Позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , тому в силу положень ст. 120 ч. 2 ЗК України є й землекористувачем за цією адресою. Отже, у справі є докази щодо правомірного землекористування позивача.

З наявних у справі документів випливає, що землекористувачем за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , оскільки земельна ділянка по АДРЕСА_1 виділялася його батьку ОСОБА_3 . Водночас домогосподарства АДРЕСА_3 не існує, а будинки розташовані по одній стороні вулиці і земельні ділянки під АДРЕСА_4 і під АДРЕСА_1 є суміжними. Тому саме ОСОБА_3 є землекористувачем по АДРЕСА_4 .

Зважаючи на те, що позивач звертався до сільської ради по вирішення спору і вона спір не розглянула, що випливає з листа сільради від 21.04.2016, спір підлягає розгляду судом.

Позивач просить рішення суду скасувати, позов задовольнити та покласти на відповідача судові витрати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивача ОСОБА_1 адвоката Розмана С.Ю., який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_2 адвоката Волошин Л.Я., яка скаргу не визнала, третьої особи ОСОБА_4 , який підтримав висловлену на стадії апеляційного розгляду справи позицію Зняцівської сільської ради про визнання позову, допитавши судового експерта Павлича О.В., задовольнивши після перерви в розгляді справи клопотання представників сторін і третьої особи про розгляд справи в їх відсутність у зв`язку із застосуванням обмежувальних заходів через спалах респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах вимог, заявлених позивачем із відповідних підстав, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог і підстав позову, заявлених у суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 6, 19 Конституції України, ст. 3 ч. 1 п. 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (в редакції, що була чинною станом на 05.05.2009), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 5, 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України:

правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав;

кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього позовом, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;

здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

суд, вирішуючи позов, повинен виходити з того, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, суд має діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тож суд не вправі втручатися в компетенцію відповідних державних органів, установ, підприємств, посадових осіб, які здійснюють власні або делеговані повноваження, а вирішує спір, який виник із таких дій (бездіяльності).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач (відповідачі) особа (особи) , яку (яких) відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка (які), виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має (мають) відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав до суду може звернутися саме особа, права якої порушені, і не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, а також за відповідних умов з вимогами, задоволення яких виходячи з обставин справи може забезпечити ефективний захист права (інтересу), при цьому, такий визначений судом інший ефективний спосіб захисту права не повинен суперечити закону. Правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

За приписами чинних станом на 05.05.2009 положень ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, 182, 316, 317, 319, 325, 373 ЦК України, ст.ст. 78, 79, 81, 90, 95, 116, 118, 123, 125, 126 ЗК України, інших пов`язаних норм законодавства, право власності на землю та право землекористування набуваються громадянами та реалізуються державою, органами місцевого самоврядування відповідно до закону; право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою із земель державної чи комунальної власності виникає внаслідок прийняття уповноваженим органом відповідного рішення, в порядку її відведення, після державної реєстрації та документального оформлення речового права на земельну ділянку. Так само ці питання регулюються нормами ЦК України і ЗК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову.

Аналогічно в розумінні надання ділянки із земель державної або комунальної власності у власність або користування уповноваженим органом в порядку відведення, набуття відповідного права громадянином, документального оформлення відповідного права ці питання регулювалися й законодавством, що на відповідний час діяло раніше (ст.ст. 4, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14 Закону України «Про власність», ст.ст. 3, 6, 7, 17, 19, 22-24 ЗК України (1990 р.), інше законодавство).

У зв`язку з набуттям у власність житлового будинку, розміщеного на відповідній земельній ділянці, конкретно визначене земельне право (право набуття у власність або право користування частиною прилеглої до будинку земельної ділянки із конкретно визначеними параметрами) за приписами закону, чинного станом на 05.05.2009, не набувається «автоматично»:

норми ст. 120 ЗК України передбачають, що до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (ч. 1);

якщо житловий будинок розміщений на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі його відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій він розміщений, та частиною ділянки, яка необхідна для його обслуговування (ч. 2);

за ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для його обслуговування (ч. 1); якщо житловий будинок розміщений на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі його відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій він розміщений, та частиною ділянки, яка необхідна для його обслуговування (ч. 2).

Саме набуте та оформлене у законний спосіб на конкретно визначену і відведену з конкретними лінійними параметрами земельну ділянку право власності або право користування підлягає захисту: суміжні землевласники та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав один одного; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності на землю (права землекористування) чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності, іншого речового права на майно або обмежена у їх здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; власник земельної ділянки, землекористувач управі вимагати захисту свого права від порушень включно з тими, що не тягнуть позбавлення права володіння майном, тож може судовим порядком вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, повернення земельної ділянки, звільнення самовільно зайнятої ділянки (ст.ст. 11-16, 321, 378, 386, 391, 395, 396 ЦК України, ст.ст. 103, 152, 153, 155, 212 ЗК України в редакції, чинній станом на 05.05.2009 і на час пред`явлення позову).

Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин; виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей; органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах; у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом (ст. 158 ч.ч. 1, 2, 3, 5 ЗК України в редакції, чинній станом на 05.05.2009 і на час пред`явлення позову). Порядок вирішення спору органом місцевого самоврядування встановлений статтею 159 ЗК України та передбачає у відповідній редакції, зокрема, прийняття за результатом розгляду спору відповідного рішення саме органом місцевого самоврядування.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 1995 АДРЕСА_1 району та користувачем належних до будинку земельних ділянок площею 0,25 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і площею 0,01 га, призначеною для ведення особистого селянського господарства. Відповідач ОСОБА_2 , який є суміжним землекористувачем по АДРЕСА_4 , на початку квітня 2016 року протиправно змінив межі земельних ділянок, внаслідок чого незаконно захопив частину земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача. Згідно з кадастровим планом земельна ділянка, яка перебуває в користуванні позивача, має площу 0,2191 га, при цьому, межа по лінії Б - В має неправильну геометричну форму, а між точками 6 і 2 по цій лінії має місце незрозумілий «зріз» частини земельної ділянки. Попри звернення позивача до сільської ради у квітні 2016 року сільрада відмовилася вирішити спірне земельне питання. Тому просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зміни меж суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_2 та збільшення загальної площі наявної в його користуванні земельної ділянки до 0,26 га.

У справі відсутні будь-які рішення органів місцевого самоврядування чи інших уповноважених суб`єктів про надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 або їхнім попередникам земельних ділянок у власність або в користування, відповідно, по АДРЕСА_2 , відсутні дані про відведення земельних ділянок з конкретними лінійними параметрами (площі, конфігурація, межі), про встановлення меж та їх закріплення на місцевості. Листом від 17.02.2020 № 95/02-18 Зняцівська сільська рада повідомила апеляційному суду, що сільською радою рішення про виділення земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 не приймалися (а.с. 222 т. 1).

Посилання на записи про домоволодіння та земельні ділянки в погосподарських книгах с. Зняцьово та в земельно-шнуровій книзі колгоспу ім. Чапаєва с. Зняцьово стосовно суміжних земельних ділянок, проходження межі між якими є предметом спору, ілюструє наявність у фактичному користуванні дворогосподарств земельних ділянок відповідних площ, однак, наведеного не спростовує. Так, за дворогосподарством ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 за даними земельно-шнурової книги колгоспу ім. Чапаєва с. Зняцьово обліковувалася присадибна земельна ділянка площею 0,26 га, за даними погосподарських книг с. Зняцьово за цим дворогосподарством обліковувалася земельна ділянка загальною площею 0,53 га, з яких присадибна земельна ділянка 0,25 га (а.с. 2-4, 7-8 т. 2), за дворогосподарством ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 за даними земельно-шнурової книги колгоспу ім. Чапаєва с. Зняцьово та погосподарських книг с. Зняцьово обліковувалася присадибна земельна ділянка починаючи з площі 0,31 га і закінчуючи площею 0,26 га (а.с. 5-7 т. 1, а.с. 2, 5, 9-10, 15-16 т. 2).

Листом від 30.05.2016 № 200/02-18 на ім`я представника ОСОБА_1 адвоката Розмана С.Ю. Зняцівська сільська рада підтвердила, що за даними погосподарських книг с. Зняцьово за дворогосподарством по АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 0,26 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, 0,01 га для ведення особистого селянського господарства, за дворогосподарством по АДРЕСА_4 (з урахуванням листа від 22.08.2016 № 278/02-18 про те, що дворогосподарства під АДРЕСА_3 не існує, оскільки у 1969 році будинок був проданий доньці ОСОБА_3 (а.с. 12 т. 1)) закріплено земельну ділянку площею 0,53 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, 0,28 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 11, 12 т. 1).

Відповідно до мензульної зйомки с. Зняцьово межа між земельними ділянками дворогосподарств по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 є прямою лінією, при цьому, дворогосподарство по АДРЕСА_1 площею 0,23 га позначене на зйомці № АДРЕСА_5 , дворогосподарство по АДРЕСА_4 відображене на зйомці як таке, що складається з двох частин, які позначені № 585 (площа 0,16 га) і № 586 (площа 0,17 га) (а.с. 6 т. 2).

Висновком № 0017/2018 судової земельно-технічної експертизи від 28.12.2018 (а.с. 71-80 т. 1), виконаним судовим експертом Павличем О.В., зафіксовані такі обставини:

мензульна зйомка села (на відповідний час «Зняцево») виконана станом на 1956 рік;

горизонтальне знімання земельних ділянок по АДРЕСА_1 АДРЕСА_4 з розміщенням будівель та споруд було виконане на час проведення експертизи з відображенням земельних ділянок, розташованих на них споруд та з подальшим накладанням на мензульну зйомку 1956 року з фіксацією даних на відповідний час (а.с. 79, 80 т. 1);

фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 0,2191 га, різниця між фактичною площею ділянки та площею, зафіксованою у погосподарських книгах, становить 0,0409 га (0,26 га 0,2191 га);

межа між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 була рівною прямою, без відхилень, на час обстеження має місце викривлення межі в бік ділянки № НОМЕР_1 ;

площа земельної ділянки в межах указаного викривлення, яка визначена на основі наданих експерту карт (планів) (площа накладання в плані земельної ділянки по АДРЕСА_4 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ), може становити 0,0062 га;

фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_4 зафіксована на схемі горизонтального знімання ділянок по АДРЕСА_1 і 17 як 0,3317 га.

З даних мензульної зйомки с. Зняцьово та горизонтального знімання земельних ділянок по АДРЕСА_2 з розміщенням будівель та споруд випливає також, що:

станом на час виконання мензульної зйомки межа між цими земельними ділянками проходила по зверненій до ділянки № НОМЕР_2 стіні будинку, розташованого на ділянці № НОМЕР_1 , і будь-які будівлі чи споруди в глибині ділянки в місці проходження межі були відсутні;

на час проведення експертизи на ділянці № НОМЕР_2 зафіксовано будівлю сараю, розташовану частково на межі та на ділянці № НОМЕР_1 (за параметрами мензульної зйомки);

фактично наявна на час проведення експертизи на місцевості межа у формі ламаної лінії (викривлення в бік ділянки № НОМЕР_1 ) проходить по стіні вказаного сараю та по стіні будинку на ділянці № НОМЕР_1 , який має інше розташування щодо межі порівняно з тим, що було зафіксоване мензульною зйомкою.

Встановлена висновком судового експерта площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також факт відмінності лінії межі з ділянкою по АДРЕСА_4 від даних мензульної зйомки відповідають даним кадастрового плану цієї ділянки, виконаного у 2016 році, відповідно до якого площа земельної ділянки становить 0,2191 га, а межа є ламаною лінією зі зміщенням у бік ділянки № 16 (а.с. 8 т. 1).

Допитаний під час апеляційного розгляду справи судовий експерт ОСОБА_6 О. ОСОБА_7 підтримав свій висновок і окрім цього пояснив, зокрема, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 була утворена шляхом об`єднання земельних ділянок, що були в мензульній зйомці позначені номерами 585 і 586, а сарай на ділянці № НОМЕР_2 , через який проходить межа між земельними ділянками згідно з мензульною зйомкою, зважаючи на його технічний стан, фізичний знос є старим і не міг бути побудований у 2016 році.

Представник Зняцівської сільської ради Рубіш В.В., який є землевпорядником сільської ради, пояснив апеляційному суду, що:

рішень про надання земельних ділянок по АДРЕСА_2 у користування чи у власність у сільській раді немає, а під будівництво земля могла надаватися ще у 30-х 40-х роках минулого століття;

фактичне користування земельними ділянками по АДРЕСА_2 здійснюється з урахуванням фактично наявної межі, яка проходить у спірному місці по паркану та по стіні сараю, яким уже близько 50 років (сарай був збудований приблизно у 70-х 80-х роках минулого століття), ця фактична межа дійсно має певний вигин вглиб ділянки № 16, хоча за мензульною зйомкою межа є прямою лінією, ця пряма лінія «впирається» в сарай на земельній ділянці № НОМЕР_2 , а вигин межі існує років 40-50.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.2009 № 22632901, виданим ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», засвідчується факт реєстрації цього дня права власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , який він набув у власність на підставі договору дарування від 28.04.2009 (а.с. 4 т. 1). Будь-які дані про параметри використовуваної земельної ділянки, на якій був розміщений будинок, на момент його дарування та/або про визначення земельної ділянки чи її частини, на якій розміщений будинок, та/або частини ділянки, необхідної для його обслуговування, у справі відсутні.

Стосовно права власності на будинок АДРЕСА_4 з наданих на час апеляційного розгляду справи документів убачається наступне.

За даними земельно-шнурової книги колгоспу ім. Чапаєва с. Зняцьово, погосподарських книг у будинку АДРЕСА_4 мешкали ОСОБА_3 (1914 р.н.), його дружина ОСОБА_8 (1922 р.н.), їх син ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), син ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), дружина ОСОБА_2 ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та діти ОСОБА_2 і ОСОБА_10 ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) і ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прізвища всіх цих осіб зазначені як « ОСОБА_13 » (а.с. 4, 7, 12, 14 т. 2).

27.11.2002 Виконавчий комітет Зняцівської сільської ради прийняв рішення № 65 «Про оформлення права власності та реєстрацію домоволодіння в АДРЕСА_4 », яким вирішив оформити право власності на це домоволодіння за: ОСОБА_14 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) 1/4 частина, ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ) 1/4 частина, ОСОБА_2 1/4 частина і ОСОБА_10 1/4 частина (а.с. 196 т. 1). На підставі цього рішення були видані відповідні чотири Свідоцтва про право власності на житловий будинок та надвірні споруди і 05.12.2002 житловий будинок та надвірні споруди по АДРЕСА_4 були Мукачівським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації та експертної оцінки були зареєстровані на праві приватної власності по 1/4 частині за кожним із указаних співвласників (а.с. 197-200 т. 1). Доказів оспорювання будь-ким указаних рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтв, прав на будинок у справі немає.

19.12.2002 державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори Рошко М.М. видав за реєстровим № 1-4511 ОСОБА_2 про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого той є спадкоємцем 2/4 частин житлового будинку АДРЕСА_4 після смерті ОСОБА_14 , право власності ОСОБА_2 на вказані 2/4 частини будинку зареєстровано Мукачівським районним КПТІ та ЕОМ цього ж дня (а.с. 201 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_10 (а.с. 186 т. 1). Після її смерті державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.О. видав за реєстровим № 1-55 ОСОБА_2 про право на спадщину за законом на спадкове майно, яким є право на земельну частку (пай) (а.с. 185 т. 1). Згідно з поясненням представника ОСОБА_2 адвоката Волошин Л.Я. від 17.12.2019 та доданими до нього документами, житловий будинок АДРЕСА_4 наразі зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 (3/4 частини) і ОСОБА_10 (1/4 частина), Мукачівською райдержнотконторою заведена спадкова справа № 154/2014, проте, спадкові права оформлені лише ОСОБА_2 на земельну частку (пай), а частина будинку, що належала ОСОБА_10 , не успадкована (а.с. 184 т. 1).

Поряд із цим, довідкою Виконкому Зняцівської сільської ради від 16.03.2020 № 287/02-23 стверджується, що на день смерті ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), в дворогосподарстві були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_11 (син, ІНФОРМАЦІЯ_9 ), ОСОБА_15 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька), ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , внук), ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , внучка) (а.с. 238 т. 1).

В силу положень ст.ст. 1216, 1218, ст. 1220 ч. 1, ст. 1222 ч. 1, ст.ст. 1223, 1258, 1261, ст. 1268 ч.ч. 1, 2, 3, 5 ЦК України та враховуючи відсутність будь-яких даних про заповіт ОСОБА_10 , вказівок на такий, здійснення ОСОБА_2 права спадкування за ОСОБА_10 за законом, а також відсутність вказівки на відмову спадкоємців першої черги за законом від прийняття спадщини, чоловік ОСОБА_10 , який пережив ОСОБА_2 і діти ОСОБА_10 ОСОБА_12 і ОСОБА_15 прийняли за законом спадщину після смерті ОСОБА_10 . Твердження представника відповідача про те, що частка у праві власності на будинок АДРЕСА_4 , що належала ОСОБА_10 , не успадкована, оскільки не встановлено і не доведено протилежне наразі суперечить обставинам справи та не ґрунтується на законі.

Заявою від 21.04.2016 ОСОБА_1 звертався до Зняцівської сільської ради з приводу ситуації щодо проходження межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 і просив сесію сільської ради розглянути спірне земельне питання, що виникло між ним і ОСОБА_2 (а.с. 9). Як випливає вказаних вище листів Зняцівської сільської ради від 30.05.2016 № 200/02-18, від 22.08.2016 № 278/02-18 та з інших матеріалів справи, сесією сільської ради спірне земельне питання не розглядалося. Отже, органом місцевого самоврядування не вирішувався земельний спір щодо меж земельних ділянок, що перебувають у фактичному користуванні в домогосподарствах по АДРЕСА_2 , як це передбачено законом.

Посилання на те, що ОСОБА_1 не надав документів, необхідних для розгляду питання (лист Зняцівської сільради від 22.08.2016 № 278/02-18), а також наявність акту земельної комісії Зняцівської сільради від 08.07.2016 про обміри земельних ділянок по АДРЕСА_2 (з помилковою вказівкою на АДРЕСА_6 ») з рекомендаціями встановити межі за фактичним землекористуванням, виготовити технічну документацію на земельні ділянки та дотримуватись правил добросусідства (а.с. 223 т. 1) наведеного не усувають. Орган місцевого самоврядування не був позбавлений можливості і повинен був вирішити заяву ОСОБА_1 по суті з прийняттям відповідного рішення залежно від встановленого, а зазначений акт не замінює такого рішення та може слугувати лише однією з підстав для нього.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 як власник житлового будинку АДРЕСА_1 є землекористувачем за цією адресою. Щодо суміжного домоволодіння по АДРЕСА_4 відсутні підстави стверджувати, що одноосібним землекористувачем за цією адресою є ОСОБА_2 , оскільки в усякому разі за законом разом із ним спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняли також ОСОБА_12 і ОСОБА_18 . При цьому, доказів відведення за відповідними адресами земельних ділянок і надання їх у користування встановленим порядком із визначеними лінійними параметрами в справі немає. Тож жодна зі сторін не має наразі оформлених відповідно до закону прав на конкретно визначені земельні ділянки. За відсутності доказів про встановлені в законний спосіб лінійні параметри конкретних земельних ділянок не може йтися і про зафіксовані межі між ними та про їх зміну встановленим порядком.

Наведена ОСОБА_1 підстава позову, згідно з якою відповідач ОСОБА_2 на початку квітня 2016 року протиправно змінив межі земельних ділянок, внаслідок чого незаконно захопив частину земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача, суперечить дійсним обставинам та спростовується доказами і матеріалами справи, які вказують на те, що фактичне проходження межі між земельними ділянками з вигином в бік домоволодіння АДРЕСА_1 виникло задовго до 2016 року з урахуванням зведення сараю в домоволодінні АДРЕСА_4 і має місце тривалий час, принаймні з минулого століття. Ці обставини стороною позивача не спростовані. Питання, пов`язані з користуванням земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, є істотними при набутті права власності на будинок, ОСОБА_1 діючи у цивільних відносинах на свій ризик і розсуд набув у власність житловий будинок у тому правовому статусі та з тими параметрами як безпосередньо щодо будинку, так і щодо його розташування на земельній ділянці, які існували фактично на відповідний момент. Позивач був обізнаний з обставинами землекористування задовго до пред`явлення позову.

Позивач залишив поза увагою, що земельний спір щодо межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 не вирішувався Зняцівською сільською радою, передусім до компетенції якої він належить. Позивач вказував, що сільська рада відмовилася вирішити спірне земельне питання, водночас сільська рада посилалася на те, що питання не розглядалося через ненадання ОСОБА_1 необхідних документів. ОСОБА_1 не оскаржував дії чи бездіяльність Зняцівської сільської ради у питанні вирішення земельного спору, не ставив відповідних вимог і в справі, що розглядається, натомість звернувся до суду на захист порушеного, як він вважав, земельного права з позовом, яким просив змінити межі суміжних земельних ділянок та збільшити загальну площу наявної в його користуванні земельної ділянки до 0,26 га. У цьому зв`язку колегія суддів зауважує таке.

Звернення до суду з вимогою по суті межового земельного спору за відсутності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного органу місцевого самоврядування, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, в усякому разі передчасне, як не є обґрунтованим таке звернення й поза контекстом правової оцінки відмови органу місцевого самоврядування від вирішення питання, бездіяльності тощо, якщо такі мали місце. Судом вирішується земельний спір щодо меж земельних ділянок у разі, коли особа не погоджується з відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або спір, що виник через дії чи бездіяльність уповноваженого на вирішення відповідного питання органу.

Вимоги змінити межі суміжних земельних ділянок та збільшити загальну площу наявної в користуванні позивача земельної ділянки до 0,26 га поза тим, що є неконкретними по суті та не враховують дійсних обставин щодо фактичного землекористування, не є належним способом захисту права як такі. В тому числі, і в разі, коли б були підстави для задоволення вимоги в частині, яка стосується зміщення межі між земельними ділянками, це не тягло б збільшення земельної ділянки позивача до площі 0,26 га, а вимоги, які стосуються решти проханого збільшення ділянки позивач не пред`являв ані до визначеного ним відповідача, ані до будь-кого іншого. Вимоги в контексті підстав, з яких був пред`явлений позов, його мотивації та у взаємозв`язку з обставинами справи не ґрунтуються на нормах матеріального права, не відповідають вимогам процесуального права, а відтак не могли бути задоволені із дотриманням положень закону і, відповідно, не можуть мати наслідком захист права, якщо таке було порушене.

Зняцівська сільська рада є органом місцевого самоврядування, через який територіальна громада здійснює право комунальної власності на земельні ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_2 і перебувають у фактичному володінні та користуванні в цих домогосподарствах. Тобто, спір, ініційований одним із користувачів земельних ділянок, стосується визначення меж земельних ділянок, що обидві належать територіальній громаді.

Встановлення на місцевості меж землеволодінь і землекористувань, здійснення пов`язаних із цим робіт, виконання відповідних вимірювань, складання технічної та землевпорядної документації, в т.ч, проектів землеустрою, із метою відведення у відповідних межах земельних ділянок, передачі їх у користування, у власність тощо, є змістом і елементами землеустрою сукупності соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил; межуванням земель є комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка (ст. 181, ст. 183 ч. 1 п.п. «а», «в», ст. 184 ч. 1 п.п. «а», «в», «д», «е», «ж», «з», «і» ЗК України, ст. 1 абз. 2, 4, 5, 6, 8, 9, 10, ст. 2 ч. 1 п. «в» Закону України «Про землеустрій» (Закон № 858-IV) в редакції, чинній на час пред`явлення позову). Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376 (реєстрація в Мінюсті України від 16.06.2010 за № 391/17686 (Інструкція про встановлення меж) в редакції, чинній на час пред`явлення позову), передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками (п. 1.2.).

Землеустрій здійснюється відповідно до закону суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом; суб`єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій, землевласники та землекористувачі; організація і здійснення землеустрою на території села належить до повноважень сільської ради; замовниками документації із землеустрою можуть бути землевласники і землекористувачі, а її розробниками - юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування і матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) є складовими частинами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (ст. 185 ЗК України, ст. 4, ст. 19 ч. 1 п. «а», ст. 26 ч.ч. 1, 2, ст. 50 Закону № 858-IV, п.п. 1.3., 2.1., 2.3. Інструкції про встановлення меж в редакції, чинній на час пред`явлення позову).

Суд не є органом, уповноваженим надавати земельні ділянки у власність чи користування, не є суб`єктом землеустрою та не має ані повноважень і права, ані реальної можливості приймати рішення про надання чи довиділення земельних ділянок, збільшення їх розмірів, встановлення чи зміни меж земельної ділянки, збільшення земельної ділянки відповідно до прохальної частини позовної заяви. Дії, які є елементами землеустрою, належать до компетенції розробника проекту землеустрою, а надання земельних ділянок у власність чи користування належать у даному випадку до компетенції сільської ради, погодження, затвердження землевпорядної документації належить до компетенції відповідних органів виконавчої влади, місцевого самоврядування (ст.ст. 116, 118, 122, 186, 186-1 ЗК України, ст.ст. 25, 30 Закону № 858-IV в редакції, чинній на час пред`явлення позову), суд не вправі перебирати на себе повноваження відповідних органів держави і місцевого самоврядування.

Окрім того, що наведені вище обставини виключали можливість задоволення позову по суті і суд першої інстанції ухвалив загалом правильне рішення про відмову в ньому, суд питання про участь у справі відповідачів, якими є спадкоємці, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_10 , а також з огляду на сформульований позивачем предмет позову Зняцівська сільська рада, не обговорив. Згідно з приписами ст. 206 ч.ч. 1, 2, 4 ЦПК України, визнати позов може лише відповідач, суд у зв`язку з таким визнанням ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав, якщо таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У цьому контексті заява Зняцівської сільської ради про визнання позову, зроблена до початку апеляційного розгляду справи в листі від 14.08.2019 № 251/02-18 (а.с. 140 т. 1), не тягне відповідного процесуального наслідку і не може братися до уваги.

За таких обставин, з наведених позивачем підстав та відповідно до визначеного ним предмета позов не міг бути задоволений передусім через обрання неналежного способу захисту права, необґрунтованість та недоведеність. Суд першої інстанції не мав для задоволення позову передбачених законом підстав і прийняв вірне рішення про відмову в ньому. Прогалини щодо обставин, які мають значення в справі по суті, були усунуті на стадії апеляційного розгляду справи. Відмова в позові не порушує прав власника та користувачів земельної ділянки по АДРЕСА_4 . Доводи апеляції не спростовують правильності рішення про відмову в позові та не тягнуть його задоволення.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 квітня 2020 року.

Судді