Єдиний унікальний номер справи 229/573/20
Номер провадждення № 2/229/743/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" квітня 2020 р. Дружківський міський суд Донецької області

в складі:

головуючого судді: Гонтар А.Л.,

при секретарі: Білик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням.

В позові позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1348. За вказаною адресою крім власника зареєстровані інші особи, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що відповідач не проживає з позивачем разом і ніколи не проживав. Особистих речей відповідача в житловому будинку не має. Фактично він проживає за іншою адресою. Добровільно знятись з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача порушує право власності позивача на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, оскільки це перешкоджає розпоряджатися нею нерухомістю на власний розсуд та отримати субсидію.

Просить визнати ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 . Та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області провадження в справі було відкрито та справу призначено до підготовчого розгляду на 03 березня 2020 року. (а.с.11-12)

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 27 березня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є повідомлення, заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, відкладення розгляду справи та відзив суду не надав.

З огляду на це, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦПК України.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948р) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950), встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

На підставі договору купівлі-продажу будинку від 17 березня 2009 року, жилий будинок розташований в АДРЕСА_1 на землі належній Дружківській міській раді належить ОСОБА_1 на праві власності. Договір купівлі-продажу будинку зареєстровано в реєстрі за № 1348 та посвідчено 17 березня 2009 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Миросєді В.М. (а.с.4)

Згідно довідки про склад сім"ї виданої Комунальним підприємством "Комсервіс " Дружківської міської ради від 30 січня 2020 року № 80 за адресою АДРЕСА_1, зареєстровано відповідача ОСОБА_2 , 1997 року народження (а.с. 8).

Згідно акту обстеження від 31 січня 2020 року, складеного головою територіального комітету м-ну Донський-2 ОСОБА_3 встановлено, що позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 однак фактично за даною адресою вона не проживає з 2010 року. З 2010 року і до теперішнього часу проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно акту обстеження від 31 січня 2020 року, складеного головою територіального комітету м-ну Донський-2 ОСОБА_3 встановлено, що відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , однак він фактично за зазначеною адресою не проживає та не проживав. Особисті речі у наявності відсутні. Проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , як власниця будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Таке право позивача згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 259, 263-265, 268, 27, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим права на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дружківський міський суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений у нарадчій кімнаті 22 квітня 2020 року.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар