Справа № 487/9364/19
Провадження № 2-о/487/42/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2020 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Мазницької Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 487/9364/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 року представник заявника - адвокат Алейнік В.А. звернувся до суду із заявою, в якій просив: встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з окупованої території Автономної Республіки Крим відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим; встановити факт, що знищення належного нерухомого майна - приміщення насосної бутове площею 80,00 кв. м у парку Перемоги в м. Севастополі відбулося внаслідок окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим.

Вимоги заяви обґрунтовував тим, що у 1999 році ОСОБА_1 придбав приміщення у м. Севастополі, в якому раніше знаходилась насосна станція, та облаштував його під бар. Наприкінці 2013 року почалася Революція Гідності, у зв`язку з чим він виїхав до м. Києва для участі у майдані. У зв`язку з тим, що на території АР Крим почалося переслідування проукраїнськи налаштованих людей, активістів майдану, ОСОБА_1 , через агресію Російської Федерації, побоюючись за своє життя та здоров`я своїх близьких, був вимушений переїхати на материкову Україну разом з сім`єю. Таким чином, встановити факт вимушеного переселення заявнику необхідно для визначення його статусу як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни.

Крім того, належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення перебувало у його власності та використовувалося для ведення бізнесу, проте згідно розпорядження окупаційної влади АР Крим було знищене. Заявник неодноразово звертався у різні інстанції на території АР Крим для отримання відповідної компенсації за втрачене майно, проте вказане не дало ніяких результатів. У зв`язку з чим, вважає доведеним зв`язок між рішенням органів окупаційної влади та фактом знищення його майна, а задоволення заяви в цій частині заявнику необхідно для подальшого пред`явлення позову до Російської Федерації для подальшого відшкодування вартості цього майна.

Ухвалою суду від 15.01.2020 р. відкрито провадження у справі.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, до суду надійшла клопотання адвоката Алейнік В.А. про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримують та просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Міністерства, оскільки у Мінсцполітики відсутні повноваження щодо вирішення питань, порушених заявником.

Заінтересована особа - представник Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Його діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за дресою: АДРЕСА_2

Згідно з довідкою Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) від 11.04.2014 р. №158 ОСОБА_1 зареєстрований в АР Крим та пробув на тимчасове проживання до м.Києва (арк. спр.8)ю

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій від 03.05.2015 р. № від 10.10.2018 року №, яка видана Управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради, ОСОБА_1 перемістився з м.Севастополь до м.Бровари (арк. спр.9). Зазначене також підтверджується довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.11.2016 р. №2756 (арк.спр.10).

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.08.2019 р. №4803-, №4803-, №4803- ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_2 був змушений переміститися з тимчасово окупованої території м.Севастополь АРК до м. Миколаїв (арк.спр.11, 62, 63)

Вказаними довідками посвідчено лише факт їх вимушеного переселення, однак відомості щодо причин такого переселення відсутні.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена Постановою форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Встановлення факту, що має юридичне значення щодо вимушеного переселення заявника з окупованої території АР Крим, яке відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації Російською Федерацією АР Крим, можливе лише у судовому порядку. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме заявника. При цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року.

Метою звернення до суду ОСОБА_1 обґрунтовує звернення за захистом своїх інтересів та інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які переселилися з території АР Крим з метою збереження життя, здоров`я, свободи, поваги до честі і гідності, права на особисту недоторканість, права на повагу до приватного і сімейного життя, права на свободу думки і совісті в результаті збройної агресії Російської Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт заявникам необхідно для визначення їх статусу як осіб, що перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 р. (жертв - потерпілих від міжнародного збройного конфлікту).

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з м.Севастополь АР Крим, суд приймає до уваги, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав i свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованої території України» №1207-VII від 15.04.2014 року із змінами i доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015року №685-VIIІ Автономна республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з 20.02.2014 року.

Суд враховує, що ОСОБА_1 є громадянином України та разом зі своїми дітьми до 2014 року, як повноправні громадяни своєї країни, мали у м.Севастополь налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання в м.Севастополь, а тому в 2014 році, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, були змушені переїхати до м. Києва, а згодом і до м.Миколаєва, змінивши власний побут та спосіб життя.

У зв`язку з тим, що м.Севастополь перебуває на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своє повноваження, заявник з дітьми покинув своє постійне місце проживання та переселитись з території АРК з дітьми задля уникнення загрози життю та здоров`ю.

Встановлення такого юридичного факту заявнику потрібно для визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

Крім того, ОСОБА_1 на праві власності належить приміщення насосної, що знаходиться у паркі Перемоги в м.Савостополі на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.1999 р. (арк. спр.14).

Як вбачається з матеріалів справи 22.09.2017 р. підрядною організацією ТОВ «Робоча-1» на підставі дозволу на будівництво №2491--2016, видане 30.12.2016 р. Департаментом архітектури та місьбудівництва м.Севастополя, на підставі замовлення Державної урядової установи м.Севастополя Капітальне будівництво», що в подальшому змінило назву на Державну бюджетну установу м.Севастополь «Дирекція капітального будівництва», було здійснено демонтаж об`єкту нерухомості.

З цього приводу заявник через своїх представників неодноразово звертався до правоохоронних органів, органі державної та місцевої влади АР Крим та м.Севастополя за захистом свого порушеного майнового права, проте компенсації втраченого майна не отримав, про свідчать постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 26.09.2017 р., рішення Ленінського районного суду м.Севастополь від 29.10.2018 р., ухвала Севастопольського міського суду від 07.02.2019 р.(арк. спр. 31-47).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення юридичного факту вимушеного переселення з території АР Крим має правове значення для заявника щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав, суд вважає доцільним заявлені вимоги задовольнити.

Керуючись ст. ст. 89, 263, 264, 293, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з окупованої території Автономної Республіки Крим відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим.

Встановити юридичний факт, що знищення належного ОСОБА_1 нерухомого майна - приміщення насосної площею 80.00 кв.м у парку Перемоги в м.Севастополі, відбулося внаслідок окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи Миколаївського апеляційному суду до або через Заводського районний суд м. Миколаєва.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, , м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10,

Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27.

Повне рішення оголошено 21.04.2020 року.

Головуючий суддя І.В.Боброва