Справа № 175/43/20
Провадження № 2/175/17/20
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2020 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Новік Л.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКІЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про виключення з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та вселення в житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКІЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» про виключення з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності та вселення в житловий будинок.

Позивач, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного будинку.

Обґрунтовує необхідність забезпечити зазначений позов тим, що позивач, ОСОБА_1 , хоче забезпечити свої позовні вимоги до відповідача ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», оскільки є підстави вважати, що житловий будинок, який є власністю позивача і розташований за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом спору, без згоди позивача, може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» продає його житловий будинок. Підтвердженням даного факту є роздруківка з сайту відповідача, яка долучена до заяви про забезпечення позову. Також підтвердженням продажу його будинку є численні звернення до поліції відносно продажу та огляду будинку покупцями, які майже щодня приїжджають до його будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Докази його звернення до поліції та інших інстанцій відносно захисту його порушених прав на власність та права проживати, та користуватися житловим будинком були ним направлені до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по цивільній справі № 175/43/20 відповідним клопотанням та містяться в матеріалах справи № 175/43/20. Також слід зазначити, що ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» в особі своїх представників та охорони в грубій формі виселив його з його будинку 15.08.2019 року завдавши йому тілесних ушкоджень та порушивши норми ст. ст. з, 41, 47 Конституції України, ст. 109 ЖК УРСР, ст. ст. 78, 79 ЗК України та ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тому він вважає, що порушення норм Конституції та норм чинного законодавства представниками ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» свідчать про ймовірність невиконання рішення суду в подальшому та ускладнення його виконання, оскільки на момент винесення рішення суду ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» продасть незаконно його будинок.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.149, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Також, у відповідності до ч. 3ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 1, 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, накладенням заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права, яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно з ч.3ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши заяву та додані до неї докази, суд приходить до висновку, що підстави для забезпечення позову відсутні, оскільки заявником не наведено будь-яких об`єктивних причин, які свідчать про ймовірність невиконання рішення суду в подальшому або ускладнення його виконання, а вимоги заявника зводяться лише до припущень, крім того позивач вже звертався до суду з аналогічною заявою про забезпечення позову в задоволенні якої ухвалою суду від 20.02.2020 року йому було відмовлено, а тому суд приходить до висновку, що заявнику слід відмовити у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 151-153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.М. Новік