Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/906/19
Провадження № 2/499/40/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 квітня 2020 року смт. Іванівка
Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з 2001 року та здійснити поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної власності подружжя, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та транспортного засобу Hyundai Elantra з визнанням за нею права власності на 2/3 частки вищевказаного майна.
Надалі, позивачем було зменшено позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на 2/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач вказувала на ту обставину, що 15.09.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу та спільного проживання, позивач та відповідач мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, шлюб у неї з відповідачем не склався, оскільки вони не зійшлись характерами, останні кілька років проживають як чужі люди, примирення між ними неможливе. Раніше вчинялися неодноразові спроби відновити сімейні стосунки, однак поведінка відповідача не змінилася. Подальше збереження шлюбу суперечить правам та інтересам позивача, тому просила шлюб розірвати.
Що стосується заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то позивач вказала, що починаючи з 2001 року вона разом з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, взаємні права та обов`язки притаманні подружжю. Даний факт підтверджується фактом народження в даний період їх спільних дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , фотокартками та показами свідків. У зв`язку з тим, що в даний період їх спільного проживання ними було придбано житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , даний факт необхідно встановити позивачу задля подальшого поділу спільно майна, оскільки будинок був придбаний від імені відповідача.
В обґрунтування позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя, то позивач вказала, що за час перебування у фактичних шлюбних відносинах та в період зареєстрованого шлюбу ними (позивачем та відповідачем) були набуті: житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 та транспортний засіб Hyundai Elantra, однак дане майно зареєстровано за відповідачем одноосібно, однак враховуючи що дане майно вони придбали за час спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі, позивач вважає що воно відносить до спільного майна подружжя. При цьому, у зв`язку з аморальною поведінкою позивача під їх проживання, що виразилася у недотримані сімейної вірності, та того факту, що їх спільні діти проживають разом з позивачем, остання просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частки вищевказаного майно, відступаючи від принципу рівності часток у спільному майні подружжя.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, проте надали до суду заяви про слухання справи у їх відсутність у зв`язку з запровадженням на території України карантину, на задоволенні позову наполягали, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом особистого отримання повістки про виклик до суду, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
На виконання положень ст.281 ЦПК України судом 09.04.2020 року було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.
Позивач та відповідач з 15.09.2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Позивач та відповідач мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 18.06.2003 року, відповідач ОСОБА_2 придбав житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , та наразі є його власником, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідач ОСОБА_2 з 16.01.2014 року є власником транспортного засобу Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Також у судовому засіданні було досліджено письмові та особисті, надані під відеозапис покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю в с. Білка з 2001 року, даний факт їм відомий, оскільки вони є сусідами позивача та відповідача та підтримували з ними дружні стосунки. На підтвердження спільного проживання позивачем також надані сімейні фотокартки.
Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу, то суд зазначає наступне.
Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Виходячи з наведеного, враховуючи що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, відповідач своє позиції не висловив, у судові засідання не з`являвся без поважних причин, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Таким чином, в даній частині позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, а шлюб укладений між сторонами - розірванню.
Вирішуючи питання про задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд виходив з такого.
Згідно п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 2001 року по дату реєстрації шлюбу, а саме 15.09.2009 року. Даний факт підтверджено показами свідків, фактом народження спільних дітей та відповідачем фактично не оспорювалося, оскільки останній отримав позовну заяву з додатками, був належним чином повідомлений про дату та час судових засідань, однак до суду жодного разу не з`явився, заяв та клопотань не надав.

Що стосується позовних вимог про поділ майна, то суд вказує на таке.

Відповідно до положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно поширюються загальні положення права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 214 та ст.. 360-7 ЦПК України, обов`язковою для усіх судів України є правова позиція стосовно того, що при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно.

Так, судом встановлено, що житловий будинок було придбано відповідачем 18.06.2003 року, тобто в період спільного проживання без реєстрації шлюбу з позивачем, отже належить до спільної сумісної власності подружжя, при цьому жодних заперечень з даного приводу відповідач не надав, зустрічного позову про визнання майна особистою приватною власністю не подав.

Так, відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Так, за змістом ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, транспортний засіб Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_1 є об`єктом спільної власності подружжя, оскільки був зареєстрований за відповідачем 16.01.2014 року, тобто в період перебування сторін у зареєстровано шлюбі, при цьому жодних заперечень з даного приводу відповідач не надав, зустрічного позову про визнання майна особистою приватною власністю не подав.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ст.70 СК України)

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Позивач, обґрунтовуючи необхідність відступлення від принципу рівності часток, вказувала на ту обставину, що їх спільні з відповідачем діти проживають разом з нею, в свою чергу, відповідачем дані обставини не спростовані, тому суд бере їх до уваги та вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі.

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 11.11.2019 року в порядку ст.150 ЦПК України накладено арешт на наступні об`єкти: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок разом із земельною ділянкою, та господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб Hyundai Elantra з реєстраційним номером: НОМЕР_1 , які зареєстровані за відповідачем. Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо виселення, вселення, реєстрації місця проживання в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; житловому будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо автомобіля: Hyundai Elantra з реєстраційним номером: НОМЕР_1 , які зареєстровані за відповідачем.

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, враховуючи, що клопотань від сторін про скасування заходів забезпечення позову не надійшло, останні продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, при цьому підлягають негайному скасування заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо виселення, вселення, реєстрації місця проживання в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки при зменшені позивачем позовних вимог, даний об`єкт перестав бути предметом позову.

Що стоється розподілу судових витрат, то суд вказує на наступне.

Ухвалою суду від 08.11.2019 року на підставі ч.1 ст.8 ЗУ «Про судовий збір» позивачу відстрочено сплату судового збору за позовні вимоги про поділ майна подружжя до прийняття остаточного рішення по справі, та враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7771,70 грн. враховуючи зменшення позивачем позовних вимог.

При цьому, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. за позовні вимоги про розірвання шлюбу та 768,40 грн. за заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Таким чином, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 281, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована - АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , зареєстрований - АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Розірвати шлюб, який укладений 15.09.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Одеської області за актовим записом №40.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 2001 року по 15.09.2009 рік.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки спільного майна подружжя, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 та транспортного засобу Hyundai Elantra з реєстраційним номером: НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого нею судового збору у розмірі 1536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 7771,70 грн.

Заходи забезпечення позову застосовані відповідно до ухвали Іванівського районного суду Одеської області від 11.11.2019 року в частині накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо виселення, вселення, реєстрації місця проживання в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Інші заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Іванівського районного суду Одеської області від 11.11.2019 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та становить 30 днів.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 14.04.2020 року.

СуддяІ. В. Погорєлов