ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/8982/14-ц

провадження № 22-ц/4809/1197/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

представник - ОСОБА_2

ОСОБА_3

представники ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2017 року та на додаткове рішення Кіровського районного м. Кіровограда від 05 лютого 2018 року, суддя Галаган О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_6 .

Після смерті матері залишилося спадкове майно: квартира АДРЕСА_1 .У встановлений шестимісячний строквона звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 для подачі заяви про вступ у спадщину, оскільки вважала, що є єдиною спадкоємицею після смерті матері.

Від нотаріуса дізналася, що 01 липня 2011 року між ОСОБА_6 та відповідачем по справі, ОСОБА_3 , було укладено шлюб, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис № 348, а 21.06.2013 року ОСОБА_6 було підписано заповіт, яким вона заповідала своє майно - ОСОБА_3

ОСОБА_1 зазначила, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та заповіт від 21.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу мають бути визнані недійсними, у зв`язку з тим, що її покійна мати не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки на той період часу постійно хворіла( з молоду і до смерті зловживала спиртними напоям, страждала на алкоголізм, мала проблеми з судинами, з памяттю, мала гостру форму амнезії, не могла ходити, час від часу виникали припливи агресії. Неодноразово лікувалась в лікарнях, мала направлення на психіатричний огляд у Кіровоградській психіатричній лікарні , але відповідач по справі не перешкоджав відвезти матір до лікарні.

Крім того, мати мала проблеми із зором, була майже сліпою та не могла ходити.

Зазначила, що при реєстрації шлюбу мали місце порушення передбачених законом умов укладання шлюбу.

Просила суд визнати недійсним шлюб, укладений 01.07.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис № 348.

Визнати недійсним заповіт від 21.06.2013 року, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. за № 491 .

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2018 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міської нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсними задоволено частково. Доповнено резолютивну частину рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міської нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсними, абзацом наступного змісту: «В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3180,74 грн.».

Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційними скаргами, в яких зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані нею докази про те, що її мати за життя була особою, яка погано себе почувала, тривалий час (з молоду і до смерті) зловживала алкогольними напоями, мала проблеми із судинами, з пам`яттю, мала гостру форму амнезії, не могла ходити, страждала на поганий зір. Суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків, не врахував експертизу КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно якого комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_6 на момент укладення шлюбу 01.07.2011 та укладення заповіту 21.06.2013 страждала на хронічне психічне захворювання у формі субкортикальної судинної деменції, яке позбавляло можливості усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, не надав оцінки поясненням судово-психіатричного експерта ОСОБА_7 , не звернув увагу на те, що висновок експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ґрунтується лише на показах свідків відповідача та на вимогу суду експерти особисто жодного разу не надавали пояснення. Також суд не врахував, що позивач постійно доглядала свою матір, піклувалася про неї, на момент смерті матір проживала з нею. Крім того, у заповіті відсутня відмітка про свідків та їх підписи, оскільки ОСОБА_6 не могла бачити тексту заповіту, а тому він був підписаний та посвідчений без дотримання вказаної процедури - порушено порядок вчинення нотаріальних дій, а саме посвідчення заповіту.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду позивач зазначила, що судом першої інстанції у змісті додаткового рішення не зазначено про звернення ОСОБА_3 в ході розгляду справи з заявою про повернення витрат, понесених ним у зв`язку з проведенням експертного дослідження.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.04.2018 апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.12.2017 та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.04.2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.08.2020 призначено справу до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що згідно до заяви про державну реєстрацію шлюбу від 31.05.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 01.07.2011 року, актовий запис № 348 (а.с. 107, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_6 . В установлений законом строк прийняла спадщину, шляхом подачі до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №2 заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті матері.

Нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 ОСОБА_1 було повідомлено, що 21.06.2013 року ОСОБА_6 відповідно до заповіту все майно своє майно заповідала відповідачу, яким змінено порядок спадкування за законом.

Відповідно до заповіту від 21.06.2013 року ОСОБА_6 заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом має право, ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до епікризу з медичної карти № 4093, ОСОБА_6 з 21.05. по 02.06.1999 року проходила стаціонарне обстеження та лікування в неврологічному відділенні КМЛШМД з діагнозом «Інтоксикаційна полінейропатія нижніх кінцівок з парезом ступнів середнього ступеню вираженості, порушення функцій ходьби. Дисцикуляторна енцефалопатія ІІ ступеню поєднаного (атеросклеротичного, інтоксикаційного) ґенезу з інтелектуально-мнестичними порушеннями та вестибуло-атактичним синдромом. Абстенентний синдром інтоксикаційного ґенезу» (а.с. 12, т. 1).

Відповідно до епікризу стаціонарного хворого ОСОБА_6 з медичної карти № 6306, ОСОБА_6 знаходилась на стаціонарному лікуванні в МО КГБ СМП з 02.07.2008 року по 07.07.2008 рік з діагнозом: незріла катаракта обох очей, макулодистрофія вторинна глаукома очей (а.с. 13, т. 1).

Згідно до виписки із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, ОСОБА_6 знаходилась в хірургічному відділені КЗ «КМЛШМД» з 04.01.2010 року по 12.01.2010 рік з діагнозом: облитерирующий тегосклероз сосудов н/кінцівок ІІ-ІІІ ст. з обох сторін. Трофонекроз У-го пальця правої стопиИБС. Кардіосклароз СН І ст. (а.с. 15, т. 1).

Згідно до епікризу стаціонарного хворого ОСОБА_6 із медичної карти № 4446, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 03.03.2010 року по 19.03.2010 рік з діагнозом: ангіодистонія н/кінцівок з проявами ангиоспазма в берцовом сегменті (а.с. 11, т. 1).

Згідно до епікризу стаціонарного хворого, ОСОБА_6 із медичної карти № 15152 , остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 18.07.2011 року по 29.07.2011 рік з діагнозом: одлитерирущий атеросклароз судин нижньої кінцівки ІІ ст. (а.с. 11, т. 1).

Згідно до епікризу стаціонарного хворого ОСОБА_6 із медичної карти № 7690/2185, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні КЗ «ЦМЛ м. Кіровограда» з діагнозом: ОНМК по ішемічному типу в басейні ПСМА (16.11.2013 року). Атересклароз. Виражений лівосторонній геміпарез, психоорганічний с-м, судорожний с-м з приступами джексоновской епілепсією (а.с. 13-14, т. 1).

14.05.2015 року ухвалою суду по справі призначено психіатричну експертизу, проведення якої доручено Кіровоградській обласній психіатричній лікарні (а.с. 179-184, т. 1).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 408 від 11.08.2015 року, ОСОБА_6 на момент укладення шлюбу, 01.07.2011 року та укладення заповіту, 21.06.2013 року страждала на хронічне психічне захворювання у формі субкортикальної судинної деменції, яке позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними (а.с. 191-196, т. 1).

19.11.2015 року ухвалою суду по справі призначено посмертну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» (а.с. 228-229, т. 1).

Відповідно до висновку експерта № 3 від 29.02.2016 року встановлено, що згідно записів в амбулаторній карті лікаря-неврапотолога, лікаря психіатра, ОСОБА_6 страждала на наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу, цереброслероз (гіпертонічна хвороба ІІІ ст.), вестбулопатія, виражена церебрастенія з інтелектуально-містичними порушеннями особистості, психічні та поведінкові порушення, як наслідок вживання алкоголю. Згідно записів в амбулаторній карті, ОСОБА_6 станом на 17.01.2014 року мала гостроту зору правого ока - 0,05, лівого ока - 0. В наданій медичній документації будь-яких даних наявності окулярів для близької відстані - відсутні.

Суд встановив, що відповідно до зазначеного експертного висновку малоймовірна можливість читання тексту (а.с. 126-129, т. 2).

07.04.2016 року ухвалою суду по справі призначено посмертну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доруче експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (а.с. 177-187, т. 2).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 278 від 05.05.2017 року на момент укладення шлюбу 01.07.2011 року та на момент складання заповіту 21.06.2013 року, ОСОБА_6 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-інтоксикаційного) ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням. При цьому ступінь наявних у ОСОБА_6 у зазначені періоди часу розладів психічної діяльності встановити не представляється можливим через суперечливість та взаємо виключність наданих на теперішню експертизу матеріалів. На момент укладення шлюбу 01.07.2011 року та на момент складання заповіту 21.06.2013 року ОСОБА_6 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-інтоксикаційного) ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до зазначено експертного висновку, через суперечливість та взаємо виключність наданих на теперішню експертизу матеріалів встановити ступінь наявних у ОСОБА_6 у зазначені періоди часу психічних розладів та її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не представляється можливим (а.с. 44-63, т. 3).

Суд першої інстанції зазначив, що статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному. Повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України (ч. 6 ст. 147 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.04.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Кіровоградського міської нотаріального округу Письменна Л.І. та Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсним - відмовлено в повному обсязі (а.с. 80-83, т. 3).

13.07.2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.04.2017 року залишено без змін (а.с. 84-85, т. 3).

Суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні була допитана ОСОБА_7 яка повідомила, що працює лікарем-судово-психіатричним експертом в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» та була лікарем-доповідачем при проведені судово-психіатричної експертизи № 408 від 11.08.2015 року, має вищу кваліфікаційну категорію. Зазначала, що на час укладення шлюбу та заповіту ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла розумно ними керувати. Такий, її висновок грунтується на тому, що починаючи з 08.07.2008 року вона страждала на дисциркуляторну енцефалопотію ІІ-ІІІ ступеня, зловживала алкоголем. Як наслідок такої хвороби у ОСОБА_6 з 2008 року розвивалась психічна хвороба - судинна деменція. Вказана хвороба має прогресуючий характер, є невиліковною, її перебіг можливо зупинити лише медикаментозним втручанням, вживання алкоголю лише погіршує перебіг хвороби, зменшує негативні від неї наслідки у часі. Тому враховуючи, що між встановленням цього діагнозу та укладенням шлюбу із посвідченням заповіту минув значний проміжок часу, однозначно, що за того образу життя, що вела ОСОБА_6 на час зазначених подій вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла розумно керувати ними. Відносно продемонстрованих представником відповідача медичних карток щодо яких у того були сумніви та з його слів не були предметом дослідження при проведені судово-психіатричної експертизи вказала, що вони не суперечать раніше дослідженим документам, в них дублюється відомості, яким надавалась оцінка при проведенні експертизи, інформація в цих документах відповідає обставинам в них зазначених, не вважає їх підробкою.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно із висновком судово-психіатричної експертизи № 408 від 11.08.2015 року ОСОБА_6 з 2008 року, і на час укладення шлюбу страждала на дисциркуляторну енцефалопатію П-Ш ступеня (атеросклеротичного, гіпертонічного) та судинну деменцію. Проте, судом враховується, що висновок щодо наявності у ОСОБА_6 на момент реєстрації шлюбу психічного захворювання у вигляді деменції ґрунтувалося лише на факті встановленого їй 2008 році діагнозу: дисциркуляторна енцефалопатія П-Ш ступеня, що вбачається з мотивувальної частини акту.

Тобто, на час реєстрації шлюбу ОСОБА_6 не тільки не перебувала на обліку, як особа, що страждає психічною хворобою, але і не оглядалась лікарем-психіатром, тяжкість стану від психічної хвороби не зазначено. Позивачем, також не було надано інших належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_6 ознак або прояву психічного захворювання у вигляді деменції.

Дисциркуляторна енцефолопатія зазвичай призводить до психічного розладу у вигляді деменнції. Відсутність аналізу тяжкості психічного стану здоров`я на момент укладення шлюбу та складання заповіту, привело до неправильного висновку про хворобу та її наслідки.

Такий висновок є припущенням, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦК України).

За таких обставин, зважаючи також на відсутність інших допустимих переконливих доказів страждання ОСОБА_6 на тяжку психічну хворобу на час укладання шлюбу, висновок судової психіатричної експертизи № 408 від 11.08.2015 року викликає сумнів у суду у його об`єктивності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції, зазначив, що згідно із висновком судової психіатричної експертизи № 278 від 05.05.2017 року, проведеною комісією судово-психіатричних експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, наявна медична документація та інші матеріали справи не дають підстав для висновку про те, що на час реєстрації шлюбу (01.07.2011 року) ОСОБА_6 страждала психічними захворюваннями.

Суд першої інстанції погодився з таким висновком, оскільки він не суперечить іншим доказам, які сторони надавали до суду, як на підтвердження своїх вимог, так і заперечень, у тому числі показам свідків.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не довела факт наявності передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним (відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_6 на укладення шлюбу з ОСОБА_3 ), що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Відмовляючи у задоволення позовної вимоги про визнання заповіту недійсним суд першої інстанції зазначив, що з пояснень приватного нотаріуса Письменної Л.І. убачається, що при посвідченні заповіту в кабінеті крім нотаріуса та ОСОБА_6 сторонніх осіб не було. А тому будь-якого тиску зі сторони, як фізичного, так і морального на ОСОБА_6 здійснено не було, тому складання та посвідчення заповіту на ім`я її чоловіка - ОСОБА_3 було її вільним волевиявленням. ОСОБА_6 самостійно прочитала, а потім власноручно підписала заповіт.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що суд повно та всебічно дослідивши факти, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін щодо недійсності заповіту, оцінивши у відповідності до вимог процесуального закону здобуті докази, вважає, що позивачем не доведено порушення порядку посвідчення оскаржуваного нею заповіту, що є підставою до відмови в цій частині позовних вимог.

За вище наведеного у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у повному обсязі.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись із даним позовом ОСОБА_1 зазначала , що її матір на момент укладення шлюбу і складання заповіту хворіла психічними розладами і немогла усвідомлювати свої дії.Крім того вона погано бачила, а тому немогла самостійно підписати заповіт, яким все своє майно заповідала відповідачу по справі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно до заяви про державну реєстрацію шлюбу від 31.05.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 01.07.2011 року, актовий запис № 348 (а.с. 107, т. 1).

Відповідно до заповіту від 21.06.2013 року ОСОБА_6 заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом має право, ОСОБА_3 .

Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 491 (а.с. 64, 103, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, не дав належної оцінки експерному висновку судово-психіатричного експерта № 408 від 11.08.2015 року відповідно до якого ОСОБА_6 на момент укладення шлюбу 01.07.2011 року та укладення заповіту 21.06.2013 року страждала на хронічне психічне захворювання у формі субкортикальної судинної деменції, яке позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дав оцінку висновку судово-психіатричної експертизи № 408 від 11.08.2015 року.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 з 2008 року, і на час укладення шлюбу страждала на дисциркуляторну енцефалопатію П-Ш ступеня (атеросклеротичного, гіпертонічного) та судинну деменцію, проте, судом враховується, що висновок щодо наявності у ОСОБА_6 на момент реєстрації шлюбу психічного захворювання у вигляді деменції ґрунтувалося лише на факті встановленого їй 2008 році діагнозу: дисциркуляторна енцефалопатія П-Ш ступеня, що вбачається з мотивувальної частини акту.Тобто, на час реєстрації шлюбу ОСОБА_6 не тільки не перебувала на обліку, як особа, що страждає психічною хворобою, але і не оглядалась лікарем-психіатром, тяжкість стану від психічної хвороби не зазначено.Дисциркуляторна енцефолопатія зазвичай призводить до психічного розладу у вигляді деменнції. Відсутність аналізу тяжкості психічного стану здоров`я на момент укладення шлюбу та складання заповіту, привело до неправильного висновку про хворобу та її наслідки.

Суд апеляційної інстанції встановив, що експертний висновок судово-психіатричної експертизи № 408 від 11.08.2015 року ґрунтується, на дослідженнях амбулаторних карт ОСОБА_6 виписок із історії хвороб та поясненнях свідків.

Вбачається, що висновки експертів по даній експертизі мають неповний об`єм дослідженнь в частині хвороб, якими хворіла ОСОБА_6 і не підтверджуються належними доказами дослідженими експертам, зокрема, що саме станом на момент укладення шлюбу і складання заповіту, ОСОБА_6 мала настільки тяжке психічне захворювання, що не могла усвідомлювати свої дії.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_6 оглядалась лікарями АЗПСМ №5.

Вбачається, що ОСОБА_6 28.12.2009 року за рекомендацією невропатолога АЗПСМ №5 була амбулаторно оглянута психіатром, який встановив діагноз «Психічні та поведінкові розлади в наслідок зловживання алкоголю,синдром залежності.Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ступенню поєднаного ґенезу з інтеректуальнно-мнестичним зниженням осбистості».

У той же час, згідно з іншою медичною документацією, у результаті оглідів фахівцями інших медичних закладів у проміжках часу між оглядами вищевказаними лікаріми АЗПСМ №5 відсутні посилання на наявність у ОСОБА_6 будь яких психічних розладів та об`єктивні дані(зокрема, підвищений рівень глюкози та артеріального тиску), які б свідчили про те, що вона страждала на «Цукровий діабет, гіпертонічну хворобу». При цьому зазначалось, що хвора висловлювала певні скарги соматичного характеру, її загальний стан розцінювався як відносно задовільний або задовільний. Зокрема в період стаціонарного лікування в КМЛШМД 04.01.2010 року лікарем вказано:свідомість збережена, хвора адекватна. А в період стаціонарного лікування в Кіровоградській обласній лікарні при огляді невропатологом 04.03.2010 року патології виявлено не було і зазначалось, що хвора в свідомості.

З матеріалів справи вбчається, що до середини серпня 2011 року ОСОБА_6 вступала в певні цивільно - правові взаємовідносини з комунальними організаціями.

З матеріалів справи вбчається, що 16.11.2013 року ОСОБА_6 перенесла гостре порушення мозкового кровообігу з приводу чого з 16.по 29.11.2013 року лікувалась в неврологічному відділені КЗ «ЦМЛ м. Кіровограда».

З матеріалів справи вбачається, що пояснення свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 про наявність у ОСОБА_6 виражених розладів психічної діяльності та систематичне зловживаня спиртними напоями в період який є предметом дослідження 01.07.2011р., 21.06.2013 р. є в протиріччях з поясненнями приватного нотаріуса Письменної Л.І., свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які не вбачали порушень психічного стану в період укладення шлюбу та складення заповіту.

З матеріалів справи вбачається, що по справі була проведена судово-психіатрична експертиза № 278 від 05.05.2017 року.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 278 від 05.05.2017 на момент укладення шлюбу 01.07.2011 року та на момент складання заповіту 21.06.2013 року ОСОБА_6 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (судинно-інтоксикаційного) ґенезу з інтелектуально-мнестичним зниженням, проте через суперечливість та взаємовиключність наданих на теперішню експертизу матеріалів встановити ступінь наявних у ОСОБА_6 у зазначені періоди часу психічних розладів та її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не представляється можливим (а.с. 44-63, т. 3).

Встановлені обставини свідчать, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача, що ОСОБА_6 в період укладення шлюбу та складання заповіту перебувала в такому психічному стані, який не давав ій можливості вільно виражати свою волю під час укладення шлюбу та складання заповіту.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Кіровградського міського нотаріального округу Письменна Л.І., Кіровський відділ ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області про визнання шлюбу та заповіту недійсним, мотивуючи свій позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6 .

Після її смерті залишилася квартира АДРЕСА_1 .

У встановлений шестимісячний строк вона звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 для подання заяви про вступ у спадщину, оскільки вважала, що є єдиним спадкоємцем після смерті матері.

Проте у нотаріуса дізналася про те, що її мати 01 липня 2011 року уклала шлюб із відповідачем.

Також вона дізналася про те, що 21 червня 2013 року її мати склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_3 .

Вважає, що укладений між її матір`ю та відповідачем шлюб, а також заповіт від 21 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, повинні бути визнані недійсними, оскільки її покійна мати мала вади зору, була майже сліпою, а при реєстрації шлюбу були допущені порушення вимог чинного законодавства щодо умов укладання шлюбу.

Крім того вказала про те, що вона постійно доглядала за матір`ю, піклувалася про неї, на час смерті проживала разом із нею та здійснювала її поховання.

На час посвідчення заповіту її матір мала вади зору, тому не могла бачити текст заповіту, а під час його посвідчення свідки були відсутні.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними шлюб, укладений 01 липня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис за № 348, та заповіт від 21 червня 2013 року, складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 491.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення порядку посвідчення заповіту, а саме не самостійного прочитання заповідачем тексту заповіту. Виходячи з факту належності підпису заповідача у заповіті, а також відповідності її запису про самостійне прочитання заповіту дійсності, відсутні підстави вважати заповіт недійсним через відсутність свідків під час його посвідчення.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання шлюбу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено жодних передбачених законом підстав для визнання його недійсним. ОСОБА_6 та ОСОБА_3 при укладенні шлюбу не мали для цього перешкод, визначених законом, зареєструвати шлюб у відповідному державному органі, мали намір створити сім`ю та після реєстрації шлюбу проживали як подружжя, мали взаємні та обов`язки подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 09.10.2019 року справа № 404/1683/16-ц рішення районного та апеляційних судів залишено без зміни.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами

Частиною четвертою статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Верховний суд зазначив, що оцінивши в сукупності досліджені докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки оспорюваний позивачем заповіт складено та посвідчено з додержанням вимог закону.

Встановлені обставини свідчать, що позивач після зверненя у суд з позовом зверталась у суд з іншим позовом за участю тих же сторін з тим же предметом спору, але дещо з інших підстав, зокрема посилалась на те що її матір погано бачила і зловживала алкоголем. Ніяких посилань на те, що мати хворіла психічними захворювання в позові 2016 року не зазначала.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.Тобто частково обставини справи, зокрема в частині поганого зору, порушення порядку реєстрації шлюбу, які є предметом даного судового провадження уже досліджувались при розгляді іншої справи і по ним судом постановлено судове рішення, яке набрало законної сили.

Згідно із ст.38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Згідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

При цьому, за своєю юридичною природою заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України, згідно з якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону. В матеріалах відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що ОСОБА_6 в період укладення шлюбу та складання заповіту перебувала в такому психічному стані, який не дозволяв би їй розуміти значення своїх дій.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відсутні також підстави для задоволення апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення у зв`язку з необґрунтованістю.

Апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2017 року та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда і від 05 лютого 2018 року, залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: