Справа № 504/4181/17
Провадження № 2/504/392/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2020 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

при секретарі Мельниковій В.М.,

за участі позивача- ОСОБА_1 ,

представника - адвоката Редванської Н.В.,

за участі відповідача- ОСОБА_2 ,

представника - адвоката Маркарова І.Р.,

представника служби у справах дітей Чорного В.Б. , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб - Лиманський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану, Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, про оспорювання батьківства, внесення відомостей до державного реєстру актів цивільного стану, визнання частково недійсним актового запису, -

ВСТАНОВИВ:

Історія:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яким просив суд визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду із позовом про визнання батьківства та поновити його; визнати ОСОБА_1 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати ОСОБА_4 таким, що не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_6 ; внести зміни до актового запису про народження № 37 від 18.05.2012 року, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, про народження ОСОБА_6 , а саме, в графі «прізвище» змінити з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 », в графі « По -батькові» змінити з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_6 »; в графі відомості про батька виключити відомості про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України; внести відомості про батька дитини- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця міста Одеса, Україна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.12.2017 року ( Добров П.В. ) відмовлено у відкритті провадження у справі оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, наявне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.12.2016 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.06.2017 року, та ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року.

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 16.02.2018 року ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.12.2017 року скасовано, матеріали направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У мотивування свого рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що предметом спору за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.12.2016 року був позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження.

Предметом спору справи що розглядається є позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про оспорювання батьківства, визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження.

Тобто предмети спору є різними.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області ( Добров П.В. ) від 03.04.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області (суддя Жовтан П.В.) від 03.05.2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Доброва П.В. від розгляду даної справи.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області (суддя Барвенко В.К.) від 18.05.2018 року матеріали прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання.

23.06.2018 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву.

05.07.2018 року ОСОБА_1 надав відповідь на відзив ОСОБА_2 .

У липні 2018 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, зокрема доповнив їх змістом про визнання частково недійсним актового запису про народження № 37 від 18.05.2012 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.11.2018 року повернуто клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи з підстав ч. 4 ст. 117 ЦПК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.11.2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.04.2019 року ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.11.2018 року про повернення клопотання ОСОБА_1 про призначення по справі експертизи - скасовано, питання передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.06.2019 року по даній справі призначено судову - генетичну експертизу.

Дана експертиза не була проведена через неявку відповідача та дитини до експертної установи.

Аргументи позивача:

ОСОБА_1 зазначив що він з 2011 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . Протягом чотирьох років вони проживали разом, вели спільне господарство. У жовтні 2011 року відповідачка повідомила його, що вагітна, та вони почали готуватись до пологів, чекати на дитину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 при партнерських пологах у них народилась дитина - донька ОСОБА_6 .

Як стверджує ОСОБА_1 він не звернув увагу на оформлення документів про народження дитини, оскільки відповідачка все зробила самостійно у відділі РАЦС.

Наступні два с половиною роки вони підтримували сімейні стосунки, ростили дитину, разом відвідували публічні місця, зустрічали свята.

Іноді вони проживали окремо, оскільки час від час траплялись сварки, однак він продовжував виконувати свої обов' язки батька щодо утримання дитини, купляв необхідні речі, медикаменти, продукти харчування.

Невдовзі йому стало відомо, що 08.11.2014 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_4

05.03.2015 року ОСОБА_4 звернувся до відділу РАЦС із заявою про визнання батьківства відносно ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, як вважає ОСОБА_1 , на момент народження доньки ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_4 перебував у іншому зареєстрованому шлюбі та не міг вважатись батьком цієї дитини.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає себе біологічним батьком ОСОБА_6 , та оспорює батьківство ОСОБА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 вважав, що оскільки відповідач ОСОБА_2 ухилилась від проведення судової -генетичної експертизи, суд має визнати факт, для з`ясування якого її було призначено.

Крім того, позивач вважає, що правовідносини, що склались між сторонами не врегульовані СК України, тому суд має застосувати аналогію права та керуватись положеннями ст. 136 СК України, а саме , у разі доведеності відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Крім того вимоги про визнання батьківства ОСОБА_1 вважав такими, що мають бути задоволені з підстав ст. 128 ч.ч. 2,3 СК України.

Аргументи відповідачів:

ОСОБА_2 у своєму відзиві послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась донька- ОСОБА_6 .

Після народження дитини вона самостійно утримувала дитину, виховувала її, слідкувала за станом її здоров`я, займалась її розвитком.

ОСОБА_1 долею дитини не цікавився, не приймав жодної участі у її утриманні, не надавав матеріальної допомоги.

ОСОБА_1 ніколи не зустрічався та не спілкувався з дитиною, не виявляв інтересу до її життя.

Малолітня ОСОБА_6 не знає позивача.

ОСОБА_2 вважала, що ОСОБА_1 пропустив строк на звернення до суду із даним позовом, оскільки вважала, що відповідачу було відомо про його батьківство з моменту народження дитини, а із позовом звернувся у лютому 2015 року.

ОСОБА_2 звернула увагу, що позивачу вже було відмовлено у позові про визнання батьківства відносно доньки ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_4 подав заяву від 12.11.2018 року про розгляд справи у свою відсутність, позов не визнав та пояснив, що він є батьком ОСОБА_6 , батьківство він визнав в установленому законом порядку. Він дуже любить дитину, займається її вихованням, всебічним розвитком, піклуванням, матеріальним забезпеченням.

Доводи позову вважав безпідставними.

Позиція представників третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору:

Представник Лиманського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТ УЮ в Одеській області подав заву від 19.04.2018 року № 934/7126, та заяву від 05.06.2018 року № 1395/71-26 про розгляд справи у свою відсутність.

Представник служби у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації Одеської області у судовому засіданні залишив питання позовних вимог на розсуд суду.

Встановлені судом фактичні обставини:

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, їх представників, надані письмові пояснення, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з літа 2011 року по жовтень 2011 року мали відносини.

ОСОБА_2 вказала на той факт, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_6 .

Дана обставина не заперечувалась в судовому засіданні ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (на вказаний період часу - ОСОБА_2) народила доньку ОСОБА_6 .

Вказана обставина також була встановлена рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.12.2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у шлюбі як між собою, так і в іншому зареєстрованому шлюбі.

18.05.2012 року ОСОБА_2 здійснила державну реєстрацію народження дитини відповідно до статті 135 СК України (за вказівкою матері).

Відповідно до наявної у справі копії свідоцтва серії НОМЕР_1 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 18.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області батьками дитини записані: « Батько » - ОСОБА_20 , «Мати» - ОСОБА_2 .

08.11.2013 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , шлюбне прізвище дружини - ОСОБА_2 .

05.03.2015 року ОСОБА_4 звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області із заявою про визнання батьківства відносно дитини - ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 до реєстрації шлюбу з ним і його дружиною ОСОБА_2 .

На підставі особистої заяви відповідача ОСОБА_4 в актовий запис № 37 від 18.05.2012 року про народження дитини, були внесені зміни, а саме прізвище дитини « ОСОБА_6 » змінено на « ОСОБА_6 », ім`я « ОСОБА_6 » і по-батькові « ОСОБА_6 » залишились без змін, внесені зміни в графу відомості про батька, зокрема прізвище « ОСОБА_20 » змінено на « ОСОБА_4 », по-батькові « ОСОБА_20 » змінено на « ОСОБА_4 », вказана дата народження батька « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». У відомості про матір внесені зміни, зокрема прізвище матері замість « ОСОБА_2 » вказано « ОСОБА_2 ».

Судом встановлено, що в лютому 2015 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання свого батьківства відносно дитини ОСОБА_6 , яка народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 , і просив внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

При цьому ОСОБА_1 не оспорював батьківства ОСОБА_4 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 26.12.2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.06.2017 року, та ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Мотивами судів у вказаному рішенні стало те, що ОСОБА_1 не здійснив жодної дії на визначення походження дитини від нього, суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_1 самоусунувся від визнання себе батьком цієї дитини у його право не було і не могло бути порушеним.

Суд апеляційної інстанції вказав, що факт того, що мати дитини визнавала ОСОБА_1 біологічним батьком дитини, при відсутності висновку біологічної експертизи, не дає підстав для висновку, що ОСОБА_1 є батьком дитини

ОСОБА_1 не оспорював батьківство ОСОБА_4 .

Суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що суди попередніх інстанції вірно встановили фактичні обставини справи, визначились із предметом та правовою підставою позову, і тому правильно застосували до встановлених правовідносин положення ст. ст. 121, 121, 135 СК України, і дійшли до вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Мотиви (висновки) суду:

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання.

Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя.

Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Статею 136 СК України передбачена можливість оспорювати батьківство лише особою, яка записана батьком дитини, а статтею 138 СК України можливість оспорювати батьківство лише матір`ю дитини та лише у тому випадку, якщо інша особа подала заяву про своє батьківство.

Будь-яких інших суб`єктів оспорення батьківства законодавцем не визначено.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорювання батьківства можливе лише після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається.

Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною.

У разі доведення цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 не входить до кола осіб, які мають право оспорювати батьківство ОСОБА_4 по відношенню до дитини ОСОБА_6 .

Суд враховує, що ОСОБА_4 повністю визнає себе батьком ОСОБА_6 , своє батьківство не оспорює, особисто звернувся з заявою до місцевого відділу реєстрації актів цивільного стану щодо визнання батьківства по відношенню до цієї дитини, та внесення відповідних відомостей до актового запису про народження дитини.

Суд зазначає, що не проведення судово-генетичної експертизи у даному випадку не має істотного значення, оскільки особами, які мають право на звернення до суду з позовом про виключення відомостей із актового запису про народження, такий факт не оспорюється.

Доводи позову, що суд мав здійснити привід відповідачки та дитини до експертної установи суд не приймає до уваги тому, що проведення такої експертизи порушить гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод засади щодо заборони втручання у сімейне і особисте життя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Більш того, ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які мають право звернення до суду з позовом про виключення відомостей про батьківство.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Решта доводів позивача зводиться до власного розуміння положень діючого законодавства.

Питання судових витрат, судового збору у позові не ставилось.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 136,138 СК України, ст. ст. 12, 81, 109, 258-260, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15.04.2020 року.

Суддя В.К. Барвенко