Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 2-2461/2008

провадження № 61-5625ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року в справі за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області заочним рішенням від 18 серпня 2008 року позов задовольнив. Визнав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про поновлення строку на оскарження заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2008 року та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 16 липня 2019 року в задоволені клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2008 року відмовив. Заяву про перегляд заочного рішення залишив без розгляду.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені яких діяв представник ОСОБА_7 , звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2019 року.

Одеський апеляційний суд постановою від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , від імені яких діяв представник ОСОБА_7 , задовольнив. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2019 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду з відновленням втраченого судового провадження.

18 березня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з таких підстав.

ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що оскаржувану постанову апеляційного суду вона отримала по пошті рекомендованим листом 19 лютого 2020 року. Однак, заявником не надано жодних доказів, що підтверджують дату отримання нею оскаржуваної постанови апеляційного суду саме 19 лютого 2020 року, що унеможливлює вирішення питання поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

Разом із цим, ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке обґрунтовано тим, що вона є людиною похилого віку, пенсіонерка, тяжко хвора, малозабезпечена, знаходиться в скрутному майновому стані, має мінімальну пенсію, має цукровий діабет ІІ типу та гігантську грижу пупкову, де потрібна операція, на яку в неї немає коштів. Вона не працює та не може працювати, не вистачає коштів на ліки, їжу, оплату комунальних послуг, інших доходів не має, постійно знаходиться під наглядом лікувальної установи.

На підтвердження доводів заявником надано відповідні докази, а саме: копію довідки Білгород-Дністровського об`єднання Управління Пенсійного фонду України від 10 березня 2020 року № 381, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у розмірі 1 696,78 грн на місяць; копії довідки з лікарні від 12 березня 2020 року та від 07 квітня 2017 року.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Доводи клопотання та додані до касаційної скарги матеріали дають підстави для його задоволення та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у зв`язку із її скрутним майновим станом.

Разом із цим, в касаційній скарзі в порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено підстави (підстав) на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, заявнику слід надати докази, що підтверджують дату отримання нею оскаржуваної постанови апеляційного суду саме 19 лютого 2020 року, а також, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, надати нову редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати її копії відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 136, 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 16 січня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев