Ухвала
Іменем України

13 квітня 2020 року
м. Київ

справа № б/н
провадження № 61-6231ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року в справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Військового суду Сімферопольського гарнізону від 20 липня 2001 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 86 401,03 грн.

04 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на рішення Військового суду Сімферопольського гарнізону від 20 липня 2001 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено апелянтові десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання заяви про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення та усунення недоліків поданої апеляційної скарги (щодо форми скарги та оплати її судовим збором). Роз`яснено заявнику, що в разі неподання у встановлений строк заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження або визнання неповажними вказаних підстав для його поновлення суд вправі відмовити у відкритті апеляційного провадження. В разі неусунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Військового суду Сімферопольського гарнізону від 20 липня 2001 року.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Військового суду Сімферопольського гарнізону від 20 липня 2001 року. Останнім днем для подання апеляційної скарги на вказане рішення суду було 20 серпня 2001 року. Однак скарга подана майже через 20 років з дня набрання оскаржуваним рішенням суду законної сили. Заявник не довів наявності об`єктивних і непереборних обставин, які перешкоджали йому подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк після того, як він дізнався про ухвалення рішення суду.

31 березня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, в якій зазначив про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що він пропустив строк апеляційного оскарження рішення місцевого суду, однак апеляційний суд не взяв до уваги, що спочатку місцевий суд порушив його права, оскільки він не знав про судовий розгляд, а рішення місцевого суду отримав аж у 2002 році. Військова частина НОМЕР_1 була ліквідована як юридична особа у зв`язку з анексією Росією Кримського півострову. Тобто виконання рішення місцевого суду є неможливим.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до підпункту 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 292 Цивільного процесуального кодексу України від 18 липня 1963 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення місцевого суду, апеляційні скарги, апеляційне подання прокурора на рішення суду першої інстанції можуть бути подані протягом одного місяця з наступного дня після проголошення рішення.

Судом встановлено, що рішенням Військового суду Сімферопольського гарнізону від 20 липня 2001 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 86 401,03 грн.

Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху заявник отримав 20 лютого 2020 року.

На виконання вимог вказаної ухвали заявник подав до суду заяву, в якій зазначив місце свого перебування, а також просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він не працює та не має коштів на рахунках. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначив, що під час судового розгляду він перебував у СІЗО м. Сімферополя та не був обізнаний про розгляд справи Військовим судом Сімферопольського гарнізону. Розглянувши справу за його відсутності, суд позбавив його права на судовий захист. Тривалість пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження заявник пояснив тим, що він не був знайомий з цивільним законодавством.

Заявник вказав, що рішення місцевого суду було ухвалене без його участі. Рішення Військового суду Сімферопольського гарнізону від 20 липня 2001 року він отримав у 2002 році. Однак апеляційну скаргу на вказане судове рішення подав 04 грудня 2020 року.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановивши, що ОСОБА_1 отримав копію рішення Військового суду Сімферопольського гарнізону від 20 липня 2001 року у 2002 році та оскаржив його в апеляційному порядку лише 04 грудні 2020 року, при цьому не довів наявності об`єктивних та непереборних причин, які перешкоджали йому подати апеляційну скаргу у встановлені законом строки після того, як він дізнався про ухвалення оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 1291 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував, і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року в справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов