Справа № 638/448/19
Провадження № 2/638/39/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошового забезпечення за невиконання попереднього договору, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошового забезпечення за невиконання попереднього договору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 квітня 2018 року він уклав із відповідачами попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. та зареєстрований в реєстрі за №1304, згідно умов якого відповідачі зобов`язалися продати йому квартиру АДРЕСА_1 за 37 000 дол.США (еквівалент у гривні 962 000,00 грн.) не пізніше 14.05.2018 року. На забезпечення виконання умов попереднього договору про укладення основного договору позивач має передати відповідачм грошове забезпечення у розмірі 26 000,00 грн., що еквівалентно 1000 дол.США. Однак у зазначений термін відповідачі відмовились від укладення основного договору відповідно до умов, встановлених попереднім договором, вони не з`явились у визначений у основному договорі термін до приватного нотаріуса. Натомість позивач з`явився 14.05.2018 року до приватного нотаріуса та пробув у нього з 14.00 год. до 17.00 год., про що видано свідоцтво. 14.05.2018 року відповідачами складено розписку, відповідно до умов якої останні зобов`язуються повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1000 дол.США до 01.09.2018 року. Таким чином основний договір не було укладено з вини відповідачів. Відповідно до п.12 попереднього договору відповідачі які отримали грошове забезпечення у розмірі 26 000,00 грн., за домовленістю сторін у випадку порушення ними умов попереднього договору зобов`язані сплатити позивачу подвійну суму грошового забезпечення у розмірі 52 000,00 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачів суму забезпечення виконання попереднього договору від 26.04.2018 року № 1304 у сумі 52 000,00 грн. та судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_2 надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого остання повністю визнає обставини, викладені позивачем в позовній заяві, але звертає увагу на те, що зобов`язання за попереднім договором не могли бути виконані внаслідок непереборної сили. Зокрема, вказує, що 06.04.2018 року Дзержинським районним судом м.Харкова відкрито провадження в справі №638/4280/18 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним на частку квартири. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.04.2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково, до вирішення спору по суті та набрання рішення у справі законної сили заборонено здійснювати дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна, а саме 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 , які їй належать. Зазначає, що неодноразово намагалась скасувати накладені судом заходи забезпечення позову, однак позитивного результату не було, у зв`язку з чим вона не може розпоряджатися належною їй квартирою. На підставі викладеного просить визнати відсутність вини в порушенні зобов`язання та встановити, щ невиконання зобов`язань за укладеним попереднім договором сталося внаслідок непереборної сили.

Також відповідач просила залучити до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 . В судовому засіданні 19.02.2020 року ухвалою суду, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 квітня 2018 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1304, відповідно до умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язалися продати ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за 37 000,00 дол.США не пізніше 14.05.2018 року.

Згідно п. 4 вказаного попереднього договору сторони домовились, що Основний договір підлягає укладенню та нотаріальному посвідченню з 11 до 17 години 14.05.2018 року у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Рєзнік А.О..

Відповідно до п. 7 договору сторони у повній мірі прийняли на себе усі ризики неможливості надання кожного з них документів, а також вчинення будь-яких юридичних дій, необхідних та достатніх для укладення й нотаріального посвідчення Основного договору.

Згідно п.11 Договору на забезпечення виконання умов попереднього договору про укладення основного договору Сторона 2 видає Стороні 1 грошове забезпечення у розмірі 26 000,00 грн., що еквівалентно 1000,00 дол.США, за домовленістю Сторін, яке при укладенні Основного договору буде зараховане в рахунок належності зі Сторони 2 оплати вартості нерухомого майна, передбаченого п.2 цього договору.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, тобто таке зобов`язання, яке вже виникло.

За змістом ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

У ч. 3 ст. 635 ЦК України визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Верховний Суд України, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

У постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію та вказав на те, що правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання.

Судом встановлено, що у визначений попередній договором строк ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явились до приватного нотаріуса для укладення Основного договору купівлі продажу квартири. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 348, яким посвідчено, що ОСОБА_1 14.05.2018 року з 14 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин знаходився у приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , що є робочим місцем приватного нотаріуса.

Згідно листа нотаріуса № 110/0116 від 14.05.2018 року станом на 14.05.2018 року ОСОБА_4 не здійснено дії щодо зняття арешту з належних їй 2/3 квартири, що є предметом продажу.

14.05.2018 року відповідачами по справі складено розписку, відповідно якої вони зобов`язались повернути позивачу грошові кошти у розмірі 1000,00 дол.США до 01.09.2018 року.

Отже судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між сторонами до теперішнього часу не укладено.

Оскільки основний договір між сторонами у цій справі укладено не було, а сторони лише домовилися, що такий договір буде укладений в майбутньому, тому передана позивачем відповідачам грошова сума в розмірі 26 000,00 грн, що еквівалентно 1000,00 дол.США, є авансом, який підлягає поверненню позивачеві.

Умовами укладеного попереднього договору передбачено, що Сторона 1, яка отримала грошове забезпечення у розмірі 26 000,00 грн., що еквівалентно 1000,00 дол.США, за домовленістю Сторін у випадку порушення нею умов попереднього договору зобов`язана сплатити Стороні 2 подвійну суму грошового забезпечення у розмірі 52 000,00 грн., що еквівалентно 2000, 00 дол.США, за домовленістю Сторін (п. 12 Договору).

У випадку порушення умов попереднього договору Стороною 2, грошове забезпечення у розмірі 26 000,00 грн., що еквівалентно 1000,00 дол.США, за домовленістю Сторін, поверненню не підлягає і залишається у Сторони 1.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів узгодженої укладеним між ними попередній договором суми у розмірі 52 000,00 грн.

При цьому посилання відповідача ОСОБА_4 на існування заборони відчуження належної їй частини квартири як на існування непереборної обставини для укладення Основного договору, не приймаються до уваги судом, оскільки станом на дату укладення попереднього договору ухвалою суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.04.2018 року вже було накладено заборону здійснення дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна , а саме 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 .

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки відповідачі, на виконання свого процесуального обов`язку не надали належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 11-13, 76- 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошового забезпечення за невиконання попереднього договору - задовольнити повністю.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 52 000 (п`ятдесят дві тисячі) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн., стягнувши по 352,40 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: О.В. Шишкін