У Х В А Л А

"23" квітня 2020 р. Справа153/1908/19

Провадження4-с/153/1/20-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа головний державний виконавець Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мушик Т.В., стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , боржник ОСОБА_5 , на незаконні дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії

за участю представника скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_6 , головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мушик Т.В.,

В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2020 року за вхід.№2488 ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на незаконні дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії. Скарга мотивована тим, що 28.12.2019 Ямпільським районним судом Вінницької області постановлена ухвала, якою заяву позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі №153/1908/19 задоволено та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, та грошові кошти, які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , у межах розміру заявлених позовних вимог, тобто в межах 165444 (ста шістдесяти п`яти тисяч чотириста сорока чотирьох) гривень. Станом до сьогодні, зазначена ухвала Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.12.2019 року в апеляційному порядку оскаржена не була. 28.12.2019 Ямпільський районний суд Вінницької області направив для виконання начальнику Ямпільського районного відділу ДВС копію ухвали №153/1908/19 від 28.12.2019 про забезпечення позову у цивільній справі №153/1908/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої пожежею, що підтверджується супровідним листом Ямпільського районного суду за вих. № 13705/2804 від 28.12.2019 року. Ухвала Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.12.2019 про забезпечення позову - підлягає негайному виконанню. Проте, 12.03.2020 Ямпільським районним судом отримано повідомлення про повернення виконавчого документу ухвали №153/1908/19 виданого 28.12.2019 стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 за підписом головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мушик Тетяни Василівни. При прийнятті вказаного рішення державний виконавець керувався пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», з підстав невідповідності виконавчого документу вимогам статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Дії головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мушик Т.В. щодо повернення виконавчого документу ухвали №153/1908/19 виданого 28.12.2019 стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 вважає незаконними, такими, що порушують його права та законні інтереси та не відповідають вимогам закону. Внаслідок незаконності дій державного виконавця ухвала Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.12.2019 у цивільній справі №153/1908/19 досі залишилась не виконаною. У державного виконавця не було законних підстав повертати ухвалу суду, яка є виконавчим документом без прийняття його до виконання. Ухвала Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.12.2019 у цивільній справі №153/1908/19 повністю відповідає вимогам, встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а отже, у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, державний виконавець, отримавши від суду для виконання виконавчий документ - копію ухвали про накладення арешту на майно боржника, зобов`язаний був відкрити виконавче провадження та прийняти до виконання Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1908/19 від 28.12.2019, якою з метою забезпечення цивільного позову накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, та грошові кошти, які належать ОСОБА_7 , у межах розміру заявлених позовних вимог, тобто в межах 165444 (ста шістдесяти п`яти тисяч чотириста сорока чотирьох) гривень. Вважає, що повідомлення головного державного виконавця Мушик Т.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14.11.2018 №34475-33-18/21 є незаконним та підлягає скасуванню. Вважає, що відновлення свого порушеного права можливе не інакше, як шляхом зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження на підставі Ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області у цивільній справі №153/1908/19 від 28.12.2019. Державний виконавець, в порушення вимог ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» не направив на його адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 08.01.2020. Лише 14.04.2020, під час ознайомлення із матеріалами цивільної справи №153/1908/19 він ознайомився та отримав копію повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 08.01.2020, разом із іншими документами, та вважаючи такі дії державного виконавця незаконними вирішив звернутись до суду із цією скаргою. Вважає, що строк звернення до суду з цією скаргою, пропущений ним з поважних і незалежних від нього причин, оскільки про існування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020, йому та її зміст він довідався лише 14.04.2020 під час ознайомлення із матеріалами цивільної справи №153/1908/19 та отримав копію такого повідомлення разом з іншими матеріалами. Як він вже вище зазначав на його домашню адресу державний виконавець не направляв копію повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020, що є поважною причиною пропущеного строку звернення до суду з цією скаргою та є підставою для поновлення судом строку звернення до суду з цією скаргою на підставі ч.2 ст.449 ЦПК України. Просив поновити йому пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до Ямпільського районного суду Вінницької області із цією скаргою на незаконні дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії; визнати незаконним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мушик Т.В. від 08.01.2020 за вих.№592/15.23-25 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; визнати протиправними дії головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мушик Т.В. щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1908/19 від 28.12.2019 та зобов`язати головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Мушик Т.В. відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого документу Ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1908/19 від 28.12.2019.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_6 скаргу підтримав та просив її задовольнити. Вказав, що головним державним виконавцем безпідставно повернуто виконавчий документ. Скаржник не зобов`язаний подати заяву про примусове виконання рішення.

Головний державний виконавець Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Вінницькій області Мушик Т.В., яка діє на підставі Доручення №5413/17.23-25 від 23.04.2020 у судовому засіданні вказала, що ухвалу про накладення арешту на майно та грошові кошти боржника було повернуто без прийняття до виконання у зв`язку із тим, що стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Вказала, що дане повідомлення про повернення скаржнику не надсилалось, так як ухвала надійшла від суду, а не від скаржника.

Боржник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся судом належним чином.

Даючи оцінку аргументам, наведеним учасникам судового процесу, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право заявника, як сторони виконавчого провадження, - стягувача на неупереджене, ефективне та своєчасне виконання державним виконавцем ухвали про забезпечення позову, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі ухвал судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2019 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, та грошові кошти, які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах розміру заявлених позовних вимог, тобто в межах 165444 гривень. Копію ухвали для виконання направлено до Ямпільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 28.12.2019 за вих..№13705/2804. Ухвала підлягає до негайного виконання. Разом з тим, 12.03.2020 за вхід.№1785 на адресу суду надійшло повідомлення головного державного виконавця Мушик Т.В. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав не відповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 ЗУ «Про виконавче провадження», або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Орган виконавчої служби зобов`язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Зі змісту даної правової норми слідує, що повернення виконавчого документа стягувачу без виконання з підстави, передбаченої п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» допускається виключно у двох випадках: невідповідності виконавчого документа вимогам даної статті щодо зазначення в ньому обов`язкових відомостей та не подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 Закону.

Разом з тим, як вбачається зі змісту дослідженого судом повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020, складеного державним виконавцем Мушик Т.В., останньою зазначені вище вимоги Закону не були дотримані, а ухвала суду про забезпечення позову від 28.12.2019 була безпідставно повернута стягувачу без виконання всупереч покладеному на державного виконавця обов`язку виконати судове рішення у визначений у ньому спосіб.

Посилання головного державного виконавця Мушик Т.В. на те, що виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання у зв`язку із тим, що стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення є безпідставним і таким, що не заслуговує на увагу, так як відповідно до п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону - якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

У розумінні п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала суду у цивільних справах є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Таким чином, системний аналіз даних правових норм дозволяє дійти висновку про те, що державний виконавець, як визначений законом суб`єкт, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень, зобов`язаний здійснити дії з примусового виконання судового рішення не лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», але й відповідно до положень інших законів та нормативно-правових актів, а також у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом, керуючись при цьому принципами верховенства права, законності та обов`язковості виконання рішень.

Згідно ч.ч.1,2 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.13 Закону).

Таким чином, одним із видів рішень, що приймаються державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження є повідомлення.

Судом беззаперечно встановлено, що ухвала Ямпільського районного суду Вінницької області від 28.12.2019 у цивільній справі №153/1908/19 повністю відповідає вимогам, встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також не заперечується під час дачі пояснень самим державним виконавцем, а отже, у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець, отримавши від суду для виконання виконавчий документ - копію ухвали про накладення арешту на майно боржника, зобов`язаний був розпочати примусове виконання рішення, зокрема - ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1908/19 від 28.12.2019, якою з метою забезпечення цивільного позову накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, та грошові кошти, які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , у межах розміру заявлених позовних вимог, тобто в межах 165444 (ста шістдесяти п`яти тисяч чотириста сорока чотирьох) гривень.

Окрім того, судом встановлено, що державний виконавець, у порушення вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» не направив на адресу скаржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 08.01.2020. Тоді як, відповідно до ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що державний виконавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання, у разі його невідповідності вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», повернути такий виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. При цьому, повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання повинно бути надіслане стягувачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що скаржник отримав копію повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 лише 14 квітня 2020 року під час ознайомлення із матеріалами цивільної справи №153/1908/19.

Тому, дослідивши всі письмові докази, які додано до скарги, заслухавши думку представника скаржника та головного державного виконавця, суд приходить до висновку, що повідомлення головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мушик Т.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 №592/15.23-25 є незаконним та підлягає скасуванню.

Варто зазначити, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання датується 08 січня 2020 року, на адресу суду воно надійшло 12.03.2020, тобто через два місяці після його складання, що є порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно п.а ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» (llhan v. Turkey), заява №22277/93, правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, у зв`язку із тим, що на домашню адресу скаржника не було направлено копію повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020, останній дізнався про існування такого повідомлення лише 14.04.2020 під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи №153/1908/19, суд вважає, що строк звернення до суду з цією скаргою пропущений скаржником з поважних і незалежних від нього причин, тому на думку суду є підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду із скаргою.

Відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст.81, 260, 447, 449, 451 ЦПК України, ст.129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до Ямпільського районного суду Вінницької області із скаргою на незаконні дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Скаргу ОСОБА_1 на незаконні дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мушик Т.В. від 08.01.2020 за вих.№592/15.23-25 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мушик Т.В. щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1908/19 від 28.12.2019.

Зобов`язати головного державного виконавця Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мушик Т.В. відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого документу Ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1908/19 від 28.12.2019.

Згідно ст.453 ЦПК України головному державному виконавцю Ямпільського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мушик Т.В. повідомити суд і заявника про виконання даної ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Т. В. Гаврилюк