Справа № 127/7039/20
Провадження № 2/127/1125/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Яковенко Д.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що він із своїм покійним сином ОСОБА_5 проживав у квартирі АДРЕСА_1 . З 22.01.1989 року по 28.03.1995 року ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , від якого мають сина відповідача ОСОБА_4 .

В 1994 році дружина покійного разом з сином виїхали на постійне проживання до Російської Федерації в Мурманську область, де і проживають по теперішній час.

Позивач зазначає, що 14.11.2000 року його син ОСОБА_5 отримав відкриту черепно-мозкову травму, внаслідок якої не зміг більше працювати та в 2002 році отримав другу групу інвалідності та перебував на обліку та лікувався у «Вінницький обласний клінічний психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенко Вінницької обласної ради». За станом його психічного здоров`я, потребував стороннього догляду. Другий син позивача ОСОБА_1 за умовами своєї роботи не зміг його доглядати, тому позивач взяв сина до себе додому, де він проживав з ним до настання нещасного випадку 27.08.2019 року, внаслідок чого помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні реанізації №1 КНП Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

КолиОСОБА_5 став інвалідом другої групи, позивач разом із його іншим сином вирішили утримувати та доглядати його за свої власні кошти, а всю пенсію останнього залишили на його банківському рахунку. Вони доглядали, готували їжу, купували ліки, оплачували його комунальні послуги. Колишня дружина та відповідач не надавали допомоги по утриманню, лікуванню та догляду.

ОСОБА_3 зазначив, що ним було витрачено: на поховання 4712,09 грн.; на улаштування могили 16760 грн.; на оплату комунальних послуг за три роки (з лютого 2017 року по лютий 2020 року) 14423,00 грн.; на утримання, догляд та ліки витрати дорівнюють розміру пенсії, яку щомісячно спадкоємець клав на банківський депозит за три роки 64800,00 грн.; на лікування у реанімаційному відділенні за період з 27.08.2019 року по 11.09.2019 року 16 діб х1400,00 грн. = 22400,00 грн; відшкодування моральних витрат 41600,00 грн. Разом 164695,09 грн.

Оскільки довіреною особою відповідача була написана заява про прийняття спадщини за законом, то ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з ОСОБА_4 на свою користь витрати: по догляду, утриманню, оплату комунальних послуг, лікуванню, похованню, улаштуванню могили та моральну шкоду в сумі 164695,09 грн., а також витрати пов`язані з розглядом справи (переклад позовної заяви, ксерокопії документів тощо) в розмірі 3600,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, проте його представник позов не визнала, надала суду відзив та пояснила, що на час розірвання шлюбу між батьками відповідачу виповнилось лише 5 років. З цього часу вони почали мешкати в іншій країні. На час розірвання шлюбу померлий не був особою, яка потребувала сторонньої допомоги та не був недієздатною особою. Наразі, відсутня особа на утримання якої відповідач повинен сплачувати кошти. При цьому, померлий за життя, чи його законний опікун, позов про стягнення аліментів з відповідача не заявляли. До позовної заяви не долучено доказів про здійснені позивачем витрати на поховання в розмірі 4712,09 грн., є не зрозумілою сума 86400,00 грн. та 1/3 21600,00 грн., а також не зрозумілий розмір утримання, що прирівняний до пенсії, яку спадкодавець щомісячно клав на банківський депозит 64800,00 грн. Також не обґрунтований позов і в частині стягнення моральної шкоди, зокрема не доведено спричинення шкоди позивачу, не викладено в чому саме вона полягає та які існують підстави для її стягнення. В судовому засіданні представник позивача погодилась на відшкодування позивачу витрат на поховання в розмірі 4712,09 грн., а в решті позовних вимог просила відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З відмітки в паспорті громадянина України вбачається, що позивач з 19.06.1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3).

З матеріалів справи встановлено, що позивач є батьком двох синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 79, 80).

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , 28.03.1995 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 81). Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є відповідачем у справі (а.с. 91).

Суд звертає увагу, що відповідач є громадянином Російської Федерації, де і проживає по теперішній час (а.с. 92). Вказаний факт не заперечується позивачем.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.04.1994 року, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної, спільної власності померлому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачу ОСОБА_4 в розмірі 3/1000 частки (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрованим за вказаною адресою по день смерті (а.с. 71).

З довідки КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» №01-8/202 від 29.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , та перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації №1 КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 27.08.2019 року по теперішній час. Діагноз: переломи тім`яних та правої скроневої кістки, підшкірні гематоми обох тім`яних та правої скроневої долі, субдуральні та субарахноїдальні гематоми обох півкуль. Стан хворого важкий, стабільний (а.с. 6).

За змістом довідки Управління соціального захисту населення (Правобережне) від 17.04.2020 року, позивач перебував на обліку у вказаному управлінні та з 01.07.2012 року по 30.09.2012 року, та з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року отримував щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ОСОБА_5 (особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу) (а.с. 7).

Також з довідки Управління соціального захисту населення (Правобережне) від 19.03.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку у вказаному управлінні та з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, та з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року отримував щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ОСОБА_5 (особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу) (а.с. 8).

Отже, позивач та його інший син в період з 2012 року по 2014 року по черзі отримували щомісячну грошову допомогу, в зв`язку з доглядом ОСОБА_5 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , син позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70).

Згідно із рахунком-замовленням №001658 від 13.09.2019 року КП «Комбінат комунальних підприємств», позивачем, в зв`язку із смертю сина ОСОБА_5 , було здійснено замовлення на поховання на загальну суму 4712,09 грн. Померлого було захоронено 14.09.2019 року на кладовищі «Сабарів 2» (а.с. 11).

З товарного чеку ФОП « ОСОБА_8 » від 16.04.2020 року, виданого позивачу, судом встановлено, що останнім було сплачено 16760,00 грн. за гранітний пам`ятник (8200,00 грн.), художню роботу (3500,00 грн.) та установку і монтаж (5000,00 грн.) (а.с. 12).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 19.09.2019 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 (а.с. 69).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 365/19 (а.с. 64-111), 19.09.2019 року ОСОБА_1 та позивач звернулися до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадкового майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 брата та сина ОСОБА_5 (а.с. 65, 66). Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 син померлого ОСОБА_4 також подав заяву про прийняття спадкового майна після смерті його батька (а.с. 90).

Відповідно до заповіту від 05.06.1997 року серії ААК № 009135, посвідченого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Хоменко Л.В., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів всю належну йому частину квартири під АДРЕСА_3 брату ОСОБА_1 (а.с. 73).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19.09.2019 року вбачається, що вказаний вище заповіт чинний (а.с. 68).

Постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 12.03.2020 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його сина ОСОБА_5 частку квартири АДРЕСА_3 , оскільки частка померлого в квартирі не визначена (а.с. 111).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2020 року, ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ѕ частки спадщини, яка складається з грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у АТ КБ «ПриватБанк» на:

-депозитному рахунку НОМЕР_3 , відкритому 13.12.2017 року, залишок 12975,95 грн.;

-депозитному рахунку НОМЕР_4 , відкритому 02.05.2019 року, залишок 6760,19 дол. США;

-депозитному рахунку НОМЕР_5 , відкритому 14.12.2012 року, залишок 432,53 грн.;

-депозитному рахунку НОМЕР_6 , відкритому 20.04.2016 року, залишок 0,00 грн.;

-депозитному рахунку НОМЕР_7 , відкритому 08.08.2019 року, залишок 0,00 грн.;

-депозитному рахунку НОМЕР_8 , відкритому 26.11.2018 року, залишок 25615,53 грн.;

-картковому рахунку № НОМЕР_9 , відкритому 26.11.2018 року, залишок 340,00 грн.;

-картковому рахунку № НОМЕР_10 , відкритому 28.12.2016 року, залишок 0,00 грн.

На рахунок «Бонус плюс» НОМЕР_11 можуть бути зараховані відсотки за вкладом, належних спадкодавцеві згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 16.10.2019 року за № 20.1.0.0.0./7-190925/3135; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у: ТВБВ №10001/0184 філії Вінницьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», на рахунках:

-№ НОМЕР_12 сума залишку 0,00 грн.;

-№ 9760/2010711 (компенсація 1997 р.) сума залишку 1886,60 грн.;

-№ 9760/13000768 (компенсація 1997 року) сума залишку 2420,50 грн., належних спадкодавцеві згідно повідомлення ПАТ «Державний ощадний банк України» від 09.10.2019 року за №46/12-05/20250 БТ (а.с. 4).

Проаналізувавши зазначене вище свідоцтво судом встановлено, що спадкодавець мав у банківських установах грошові вклади у національній та іноземній валютах у значних розмірах.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків, оскільки вони не засвідчені належним чином та не допитані в судовому засіданні. Крім того, в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На виконання вимог ухвали суду від 26.03.2020 року, позивачм було замовлено та оплачено переклад позовної заяви з доданими до неї документами на російську мову, завіреного належним чином, як примірник для відповідача на загальну суму 3624,00 грн., що підтверджується товарним чеком, актом, рахунком та розрахунковою квитанцією (а.с. 13, 37, 38, 39, 40, 41).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2016 року, яке набрало законної сили, у справі №127/19807/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_5 до комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім.. акад. О.І.Ющенка» про скасування рішення лікарської комісії щодо відмови у призначенні постійного стороннього догляду за інвалідом 2-ої групи внаслідок психічного розладу, зобов`язання призначити повторну лікарську комісю та зобов`язання виконати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2015 року було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.02.2016 року прийнято відмову представника ОСОБА_5 ОСОБА_9 від апеляційної скарги та апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2016 року закрито.

Рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 являється інвалідом ІІ групи (довічно) внаслідок психічного розладу, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №546583, виданої спеціалізованою психіатричною МСЕК Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи 20.01.2014 року, та перебуває на диспансерному обліку у КЗ «ВОПЛ ім. акад. О.І.Ющенка» з 1999 року з діагнозом: легка деменція внаслідок органічного враження головного мозку змішаного ґенезу (судинного, атрофія) з маренням, суїцидальна спроба в анамнезі, згідно медичної документації, наявної в матеріалах справи. 13.02.2015 року та 03.07.2015 року позивач був двічі оглянутий на ЛКК, в результаті якого було прийнято рішення, що на момент огляду пацієнт постійного стороннього догляду не потребує.

Рішенням ЛКК про відмову в наданні постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_5 . ЛКК було дотримано вимоги Інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, затверджені наказом МОЗ №667 від 31.07.2013 року , зокрема було враховано той факт, що за результатами стаціонарного обстеження з 19.05.2015 року по 19.06.2015 року пацієнт виписаний в стані покращення і його стан не відповідає жодному виду обмеження життєдіяльності відповідно до даної Інструкції. Окрім того, позивач прийшов на засідання ЛКК з різким запахом алкоголю, що свідчить про відсутність догляду з боку батька ОСОБА_3 . З показань свідка ОСОБА_3 , який являється батьком позивача, позивач самостійно пересувається, себе обслуговує, орієнтується у часі, у просторі, самостійно здійснює покупки продуктів харчування, в тому числі цигарки, знімає свою пенсію у банкоматі з пластикової картки банку, тощо. Також судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_3 не здійснює догляд за своїм сином позивачем по справі, оскільки відмовлявся забрати сина додому з лікарні, в той час як останній не потребував перебування у психіатричному відділенні.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України).

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, сторони у справі належать до першої черги спадкоємців.

Статтею 1232 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Згідно іх ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч.1 ст. 11 вказаного вище Закону, поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

З матеріалів справи вбачається, що витрати на поховання сина ОСОБА_5 поніс позивач.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Частною 1 ст. 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Представник відповідача в судовому засіданні погодилась на відшкодування коштів на поховання в розмірі 4712,09 грн.

Приймаючи до уваги той факт, що позивач та відповідач прийматимуть спадщину за законом у рівних частинах, то і витрати на поховання вони повинні нести порівну, тобто по 2356,05 грн. кожен. Таким чином, позовна вимога про відшкодування витрат на поховання спадкодавця підлягає частковому задоволенню.

Щодо витрат, понесених позивачем, на улаштування могили та встановлення пам`ятника в розмірі 16760,00 грн, то вони задоволенню не підлягають, оскільки вони не були погоджені із відповідачем, а замовлені за власним бажанням позивача, без врахування думки (матеріальної можливості) відповідача.

Частиною 1 ст. 1232 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Таким чином, умовою відшкодування таких витрат є їхня розумність. На думку суду, розумними витрати можуть бути визнані у випадку, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені. Вказані вище розумні витрати на поховання спадкодавця можуть бути стягнені на користь тих осіб, що їх фактично понесли, у повному обсязі і за весь час, коли вони мали місце.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг за три роки, то вони задоволенню не підлягають за недоведеністю. Так, позивачем суду не надано та судом не встановлено належних та допустимих доказів щодо помісячного розміру нарахування комунальних послуг на квартиру спадкодавця, їх оплати саме позивачем та відсутності заборгованості на час смерті ОСОБА_5 .

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, позивачем не доведено обставин щодо оплати ним комунальних послуг за квартиру померлого сина.

При цьому, суд звертає увагу, що померлий ОСОБА_5 був дієздатним, отримував пенсію по інвалідності та мав досить значні кошти на рахунках у банківських установах, що давало йому можливість самостійно оплачувати комуальні послуги.

З приводу позовних вимог щодо відшкодування витрат на утримання, догляд та ліки спадкодавця, то вони також задоволенню не підлягають з підстав недоведеності позивачем щодо здійснення ним вказаних витрат.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_3 відносно того, що його покійний син проживав у його квартирі, так як жодних доказів на підтвердження вказаного факту суду надано не було.

Слід відзначити, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2016 року у справі №127/19807/15-ц, яке набрало законної сили, було встановлено той факт, що батько ОСОБА_5 не здійснював догляд за своїм сином.

Щодо вимоги про відшкодування позивачу витрат на лікування у реанімаційному відділенні №1 КНП «Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» за період з 27.08.219 року по 11.09.2019 року в розмірі 22400,00 грн., то вона задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо їх понесення ОСОБА_3 .

Матеріаліалами справи дійсно підтверджується факт перебування спадкодавця ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації №1 КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» з 27.08.2019 року по 29.08.2019 року з діагнозом: переломи тім`яних та правої скроневої кістки, підшкірні гематоми обох тім`яних та правої скроневої долі, субдуральні та субарахноїдальні гематоми обох півкуль (а.с. 6). Проте жодних доказів щодо необхідності купівлі ліків, їх придбання позивачем, суду не надано.

Статтями 202, 203 ЦК України визначено обов`язкок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а також брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 за життя не звертався до сина з вимогою про його утримання та взяття участі у додаткових витратах, викликаних інвалідністю.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на роз`яснення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

В позовній заяві позивач зазначає, що відшкодуванню моральних витрат підлягають витрати, які б відповідач взяв на себе в рівній частині від загальних витрат, тобто Ѕ від утримання по догляду, лікування, оплати за комунальні послуги за весь період інвалідності ОСОБА_5 тобто 19 років: 86400 грн. *1/2 =41600 грн., тобто виходячи з розрахунку за весь період отримуємо 200 грн. за кожний місяць.

Позивачем не необґрунтовано спричинення йому моральної шкоди та не надано доказів на її підтвердження, тому зазначена вимога не підлягає задоволенню.

Щодо посилання позивача на відшкодування витрат на весь період інвалідності ОСОБА_5 тобто 19 років, то слід зазначити, що відповідач народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та на час смерті батька йому було 29 років. Тобто відповідач не міг нести витрати на утримання батька починаючи з десятирічного віку.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та відшкодування моральної шкоди знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

З посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідки МСЕК встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи (а.с. 15, 75).

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати пов`язані із залученням перекладачів (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на перекладача в розмірі 3600,00 грн. (а.с. 37-41).

Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат, то згідно зі ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із залученням перекладача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в розмірі 51,48 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. З відповідача в дохід держави підлягає стягненню 23,54 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. А також судовий збір в розмірі 1623,41 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 202, 203, 1167, 1216-1218, 1232, 1258, 1261, 1267 ЦК України, ст.ст. 2, 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст.ст. 10 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання спадкодавця ОСОБА_5 , в розмірі 2356,05 грн. (дві тисячі триста п`ятдесят шість гривень 05 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані із залученням перекладача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в розмірі 51,48 грн. (п`ятдесят одна гривня 48 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 23,54 грн. (двадцять три гривні 54 коп.).

Судовий збір в розмірі 1623,41 грн. (одна тисяча шістсот двадцять три гривні 41 коп.) компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_13 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , паспорт громадянина Російської Федерації ІНФОРМАЦІЯ_7 , виданий 12.08.2010 року Міжрайонним відділом УФМС Росії по Мурманській області в м.Апатити, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 ;

Повний текст рішення суду складений 21.12.2020 року.

Суддя: