Справа № 473/4936/19
РІШЕННЯ

іменем України

"15" квітня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

02.12.2019 року представник позивача ОСОБА_1 - Щербакова А.О. - звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання заповіту складеного 08.08.2012 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 недійсним з підстави вчинення ним цього одностороннього правочину в стані, який характеризується не усвідомленням значення своїх дій та/або неможливості керування ними.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначала, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки син спадкодавця (батько позивача) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і позивач прийняла спадщину шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на те, що складений спадкодавцем ОСОБА_4 заповіт на користь ОСОБА_2 є недійсним з підстави вчинення ним цього одностороннього правочину в стані, який характеризується не усвідомленням значення своїх дій та/або неможливості керування ними, представник позивача просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 12.12.2019 року застосований вид забезпечення позову у вигляді заборони Другій Вознесенській державній нотаріальній конторі видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.51)

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 12.12.2019 року відкрито провадження по цій справі (а.с.53).

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 09.01.2020 року (а.с.78) залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог - виконавчий комітет Олександрівської сільської ради Вознесенського району.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 09.12.2019 року (а.с.93) підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду у судовому засіданні.

Представники позивача ОСОБА_1 адвокати Щербакова А.О, Сіхарулідзе Д.Г., Кобзаренко М.Ю. в судовому засідання позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Врадій Л.М.- в судовому засіданні позов не визнала, суду надала відзив на позовну заяву (а.с.61-65) та заявила клопотання про витребування для дослідження матеріалів цивільної справи №473/3400/19 за аналогічним позовом, що перебував у провадженні Вознесенського міськрайонного суду та був залишений без розгляду.

Представник третьої особи без самостійних вимог - виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Вознесенського району - в судове засідання не з`явився, суду надав заяву (а.с.83) про заперечення позовних вимог вказуючи, що посвідчення посадовою особою заповіту складеного 08.08.2012 року ОСОБА_4 проведено у відповідності до вимог законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №473/3400/19, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 16 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно вимог ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, суд відповідно до ст. 105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.Таким чином, наявність підстав для визнання заповіту недійсним залежить від встановлення факту про те, що спадкодавець на час його укладення не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

В судовому засіданні встановлено, що 08.08.2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким він розпорядився щоб все його майно у випадку смерті перейшло на користь ОСОБА_2 , яка є його дочкою (цивільна справа №473/3400/19).

Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 32).

Таким чином, між часом складання ОСОБА_4 заповіту і часом його смерті пройшло більше 5 років, для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту потрібно мати докази.Предметом доказування у цій справі є обставина восьмирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів у випадку, коли письмовими доказами беззаперечно не підтверджено, що спадкодавець мав будь-які відхилення психічного здоров`я. Висновок судово-психіатричної експертизи є єдиним науковим методом з`ясування стану психічного здоров`я особи, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати цю обставину.

Із матеріалів даної справи та досліджених матеріалів справи №473/3400/19 не встановлено наявність будь-яких доказів, які б вказували, що на момент складання 08.08.2012 року заповіту ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заповідач мав будь-які захворювання, в тому числі психічні, та проходив лікування (стаціонарне, амбулаторно) в лікувальних закладах.

Так,

-за повідомленням КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» від 15.08.2019 року ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра цього закладу не перебував, амбулаторної історії хвороби заведено не було;

-за повідомленням КНП «Вознесенський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Вознесенської районної ради від 27.08.2019 року надати інформацію стосовно стану здоров`я ОСОБА_4 не є можливим, оскільки ОСОБА_4 декларації на медичне обслуговування з лікарями лікувально-профілактичних підрозділів цього закладу не укладав, як мешканець смт. Олександрівка Вознесенського району ОСОБА_4 з приводу можливого лікування мав проходити в КНП «Олександрівський центр первинної медико-санітарної допомоги»;

- за повідомленням КНП «Олександрівський центр первинної медико-санітарної допомоги» у них відсутня посада лікаря-психіатра, на обліку в лікарні з цього приводу ОСОБА_4 не перебував;

-допитані свідки як зі сторони позивача, так і відповідача не надали суду жодних відомостей про стан здоров`я ОСОБА_4 на час складання заповіту (08.08.2012 року), які б викликали сумнів в усвідомленні ним значення своїх дій.

Допитані судом свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що стан здоров`я ОСОБА_4 не викликав занепокоєння до 2015 року, а в 2015 році він переніс інсульт, у вересні-жовтні 2018 року отримав перелом ноги (шийки стегна), вони були знайомі з спадкодавцем ОСОБА_4 та зазначали, що на час укладання заповіту його поведінка була характерною для психічно здорової людини.

Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судовому засіданні жодним чином не спростували презумпцію психічного здоров`я спадкодавця.

Таким чином, за відсутності жодних доказів стосовно психічного стану ОСОБА_4 , а отже і об`єктів, які б мали бути надані судовому експерту для надання висновку про стан психічного здоров`я спадкодавця (медичних документів, інше) у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - Щербакової А.О. - про призначення судово-психіатричної експертизи було відмовлено.

Згідно ст. 158 ч.9 ЦПК України у разі ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.12, 13, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Скасувати забезпечення позову обране ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 12.12.2019 року у вигляді заборони Другій Вознесенській державній нотаріальній конторі видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів .

Повний текст рішення суду виготовлено 22 квітня 2020 року.

Суддя О.Є. Старжинська