Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 520/6779/15-ц

провадження № 61-37846св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року у складі судді Маломуж А. І. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 05 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 98 000 доларів США зі строком повернення не пізніше 05 березня 2028 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно з яким остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника, станом на 21 квітня 2015 року, утворилась заборгованість у сумі 73 425,76 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21 квітня 2015 року становить 1 634 045,28 грн та пені в сумі 44 754,01 грн, які банк просив стягнути солідарно з боржника та з поручителя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 05 березня 2007 року в сумі 73 425,76 доларів США, з яких: 64 935 доларів США - кредитна заборгованість, 8 490,76 доларів США - заборгованість за процентами та пені в сумі 44 754,01 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 554, 1054 ЦК України відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань, зокрема у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованими за ним процентами, не виконав, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню як з боржника так і з поручителя в солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази про отримання позичальником кредиту в іноземній валюті, тобто позивач не довів факт надання грошових коштів за кредитним договором саме в тому розмірі і в тій валюті, що вказані в позовній заяві. Наданий банком розрахунок заборгованості не підтверджує реальний розмір заборгованості, оскільки не підтверджений первинними документами, оформленими відповідно до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Також банком за деякі періоди незаконно нараховувалися проценти за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою 25 %, оскільки умовами кредитного договору узгоджено порядок зміни розміру процентної ставки, зокрема шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа позичальнику про встановлення нової процентної ставки, однак ніяких листів від банку позичальник не отримував. Заявник вважає, що у банка не виникло права на звернення до суду з указаним позовом, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що таке право виникає у банка лише при попередньому повідомленні позичальника про дострокове повернення кредиту шляхом направлення такої вимоги цінним листом з описом та повідомленням про вручення, що не було зроблено банком. Також заявник зазначає, що банк не мав права надавати кредит у іноземній валюті, оскільки в нього не було відповідного дозволу (ліцензії) Національного банку України. Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку щодо стягнення заборгованості з поручителя, оскільки така порука припинилась на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки банк в порушення умов договору поруки (пункт 2.1), нараховував проценти за підвищеною процентною ставкою, на що поручитель згоди не надавав, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Також заявник зазначає, що його не було належним чином повідомлено апеляційним судом про час та місце розгляду його апеляційної скарги, чим було порушено його право на участь у судовому засіданні.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року справу № 520/6779/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

За правилами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційного скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що 05 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 98 000 доларів США зі строком повернення не пізніше 05 березня 2028 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 %.

Для забезпечення зобов`язань за вищевказаним договором 05 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким остання поручилася за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Згідно розрахунку наданого ПАТ «УкрСиббанк» у ОСОБА_1 , станом на 21 квітня 2015 року, існує заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, з урахуванням процентів за користування кредитом, у сумі 73 425,76 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 21 квітня 2015 року, становить 1 634 045,28 грн та пені в сумі 44 754,01 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У пункті 1.3.1 за використання кредитних коштів протягом тридцяти календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,5 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому пунктом 9.2 договору, застосовується розмір процентної ставки діючий за цим договором в попередньому місяці.

За змістом пункту 9.2 кредитного договору відповідно до вимог статті 651 ЦК України протягом дії цього договору банк відповідно до умов пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки у сторону збільшення у разі настання певних обставин, у тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором). Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 9.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку:, а саме: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що зазначена у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. У разі незгоди із встановлюваним згідно з умовами цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього договору.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав вимог кредитного договору щодо сплати кредиту, процентів та інших платежів. Проте судом не взято до уваги, що банк в односторонньому порядку згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком неодноразово змінював відсоткову ставку з 12, 5 % на 25, 00 %, не повідомивши про це належним чином позичальника та поручителя відповідно до процедур, визначених кредитним договором. При цьому судом першої інстанції не встановлено, чи надсилав банк повідомлення про збільшення відсоткової ставки, чи вручено воно позичальнику, не досліджено періоду та дотримання процедури направлення такого сповіщення позичальнику.

Таким чином, суд першої інстанції без достатніх підстав зробив висновок про наявність підстав для визначення розміру заборгованості з урахуванням збільшеної відсоткової ставки за кредитним договором, такий висновок є передчасним та ґрунтується на припущеннях.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення, розстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки та періоду її нарахування навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або за відсутності відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Відповідно до пункту 2.1 договору поруки сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, за деякі періоди банком нараховувалась підвищена процентна ставка 25 %, замість узгодженої з поручителем 12,5 %.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували фактичні обставини по справі, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, чи збільшився обсяг відповідальності поручителя, у зв`язку з збільшенням процентної ставки за користування кредитом, без згоди поручителя, як це передбачено умовами договору поруки.

Суд ураховує тривалість розгляду справи, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд ухвалити власне рішення, ухвалене у справі судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного, об`єктивного дослідження та встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з`ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Ураховуючи вищевикладене рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов