Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. З урахуванням позовної заяви про уточнення позовних вимог, просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 в здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення та передачею ключів від вхідних дверей до квартири.

Свої вимоги мотивував тим, що йому належить на праві власності 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками спірної квартири є відповідачі. Користуватися своєю часткою майна позивач не має змоги, оскільки відповідачі чинять перешкоди. Після розірвання шлюбу з Відповідачкою - ОСОБА_2 , з 2015-го року у спірній квартирі позивач не проживає. На даний час у позивача виникла необхідність періодично проживати у вказаній квартирі так як вирішив працевлаштуватися в м. Київ.

Не маючи доступу до квартири, так як ключів від вхідних дверей у позивача немає, останній звернувся до Відповідачів із попередженням про вселення та проханням надати ключі від вхідних дверей до квартири, вказаний лист був отриманий Відповідачами 18.10.2016 року. До даного часу відповіді на заяву я не отримав.

Таким чином, на неодноразові прохання позивача усунути перешкоди у користуванні частиною спірної квартири, яка йому належить на праві приватної спільної часткової власності, зі сторони відповідачів ніякої відповіді так і не надійшло.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі та в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у змісті зміненої позовної заяви.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі та заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Дніпровською районною у м. Києві держадміністрацією 24.12.2003 року (розпорядження №59-608), що підтверджується інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації №7753 від 09.03.2016 року.(а. с. 5).

Крім того, 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , належить відповідачу ОСОБА_2 , та 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_3 . згідно листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» № 062/14-16000 (И-2017) від 22.12.2017 року.

В свою чергу, відповідачі зареєстровані та проживають у спірній квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва від 24.01.2020 року.

Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про власність", ст. 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов`язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю.

Таким чином, позивач на даний час являються власником своєї частки спірної квартири, та має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Отже, судом безспірно встановлено, що позивач не має ключа від квартири АДРЕСА_1 , відповідачі заперечують проти користування позивачем вказаним житлом, доступу до нього не надають, чим чинять позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності щодо користування належною йому часткою квартири.

У спростування зазначеного будь яких належних доказів з боку сторони відповідачів суду не надано.

Судом також встановлено, що між співвласниками не визначено порядок користування житловим приміщенням.

Спосіб судового захисту порушеного права обраний позивачем як вселення до спірної квартири з передачею ключів не суперечить законодавству і може бути застосований судом.

Тому позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення з передачею ключів від даної квартири підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/3 частини житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення з передачею ключів від вхідних дверей вказаної квартири.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 320,00 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідачі: ОСОБА_2 : (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

ОСОБА_3 : (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Суддя: