Справа № 489/1111/20
Номер провадження 2/489/1507/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики

встановив

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він надав відповідачу в борг 48 000,00 доларів США, про що відповідач надав розписку. Проте відповідач ухиляється від повернення боргу. Вказує, що відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 48 000,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день отримання грошових коштів становить 1 317 600,00 грн. та судовий збір.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав.

Відповідач подав суду заяву, якою визнав позовні вимоги повністю, підтвердив обставини викладені в позові, просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до розписки від 28.12.2018 відповідач взяв у борг у позивача 48 000,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день отримання грошових коштів становить 1 317 600,00 грн. Розпискою передбачено, що позика є безвідсотковою. Вказану суму відповідач зобов`язувався повернути не пізніше 01.01.2020. Місцем повернення коштів визначено м. Миколаїв.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні грошові кошти або інші речі, в позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6 - 63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідач подав заяву про визнання позову, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав третіх осіб.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 10 510,00 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 48 000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 1 317 600,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 510,00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення (підписання) або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення підписано 16.04.2020.

Суддя В. В. Кокорєв