СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/4540/20
03 грудня 2020 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гродського П.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,
у липні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 повагу до її гідності, честі та недостовірність ділової репутації інформацію, яка не відповідає дійсності; зобов`язати офіційно письмово на адресу позивача та відповідно правоохоронних органів, спростувати поширену недостовірну інформацію, а також вилучити недостовірної, перекрученої та спотвореної інформації, особистого приватного та ділового життя позивача та членів його родини або захищеного авторськими правами характеру та встановити місячний термін для виконання п. 1 і 2 цього рішення.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 37).
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.07.2020 відкрито підготовче провадження по справі (а.с. 49).
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 52, 57, 61).
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 05.09.2018 подано заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 191 КК України до ГУ НП у м. Києві в інтересах потерпілого ТОВ «АРТ ЕНД» щодо неправомірних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 7).
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2018 позовну заяву ТОВ «АРТ ЕНД» до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання службових обов`язків визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 8).
Крім цього ОСОБА_2 у справі №761/3588/19 подано уточнення позовних вимоги яких зазначив, що директор Товариства ОСОБА_5 здійснила три платежі з поточного рахунку Товариства на рахунок ФОП ОСОБА_1 (її батько) за освітні послуги для підвищення власної кваліфікації (а.с. 9).
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2019 задоволено скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР на підставі заяви від 22.07.2019 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України (а.с. 10).
Крім цього 26.12.2019 до Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 384 КК України від ОСОБА_2 в інтересах ТОВ «Арт Енд Маркетинг Телентс» з приводу неправомірних дій ОСОБА_5 (а.с. 11).
Як вбачається із позовної заяви поданої до Святошинського районного суду ТОВ «Арт Енд Маркетинг Телентс» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків поданої з приводу того, що ОСОБА_5 28.12.2017 в порушення статуту Товариства і с. 98 ЦК України перерахувала з поточного рахунку Товариства на рахунок ФОП ОСОБА_1 (її батько) суму 113200 грн 00 коп. згідно договору №ЗВГ-3 від 04.12.2017 (а.с. 16).
У рамках господарської справи №910/3016/20 подано директором ТОВ «Арт Енд Маркетинг Телентс» Сосновським відзив на позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до ТОВ «Арт Енд Маркетинг Телентс» про стягнення 121000 грн 00 коп. в якому відповідач повністю не визнає позовні вимого, оскільки базуються на підроблених документах ОСОБА_1 у змові із ОСОБА_5 , які не узгоджуються один з одним із реальністю, а заборгованість перед ФОП ОСОБА_1 відсутня (а.с. 17-25).
Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.06.2020 по справі №910/3016/20 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково стягнуто з ТОВ «Арт Енд Маркетинг Телентс» борг за договором оренди від 10.11.2017 у розмірі 112000 грн 00 коп., судовий збір урозмірі 1945 грн 65 коп. та банківські витрати у розмірі 41 грн 65 коп. (а.с. 32).

При цьому як зазначає позивач у своїй позовній заяві на сайті http://www.amgcompass.com.ua/cont.php ОСОБА_3 надає неправдиву інформацію про ОСОБА_2 адреса якого не відповідає дійсності.

Нна думку позивача, поширена інформація, викладена ОСОБА_3 на сайті http://www.amgcompass.com.ua/cont.php є недостовірною. Недостовірна інформація принижує його честь, гідність та ділову репутацію, та ділову репутацію позивача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно абзацу5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатир. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У ст. 30 Закону України «Про інформацію» (зі змінами та доповненнями станом на 21.05.2015 року) визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суб`єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною. Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів встановлюються законами України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (2782-12), «Про телебачення і радіомовлення» (3759-12) , «Про інформаційні агентства» ( 74/95-ВР) та іншими.

Із роз`яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вбачається, що, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового розгляду оціночні судження, думки, переконання критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів ) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст. 10 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Разом з тим, Верховний Суд України роз`яснюює, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі таділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому поцесуальним законом.

З посилань вище, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи інформація про яку зазначає позивач принижує якимось чином його честь та гідність.

Проте, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім того, в ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження того, що інформацію на сайті http://www.amgcompass.com.ua/cont.php поширено саме відповідачем по справі.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позивачем не підтверджені позовні вимоги, відсутні належні докази у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про інформацію», ст. 277 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 07.12.2020.