Дата документу 15.04.2020 Справа № 325/1372/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 325/1372/19Головуючий у 1-й інстанції Апалькова О.М. Повний текст рішення складено 28.11.2019 року
Пр. № 22-ц/807/666/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Дмитра Валерійовича на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми попередньої оплати

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2), в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 30000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 05 липня 2019 року між ним - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про виконання підрядних робіт з будівництва прибудови по АДРЕСА_1 . За домовленістю сторін позивач передав відповідачу 30000,00 грн. в якості попередньої оплати підряду, що підтверджується розпискою відповідача. Разом з тим, предметом домовленості є будівельні роботи, тобто між сторонами досягнута домовленість про укладання договору будівельного підряду. Однак, укладений договір будівельного підряду між сторонами так не був. Виходячи з викладеного, позивачем відповідачу здійснено попередню оплату (сплачено аванс) в сумі 30000,00 грн. за договором, який не був укладений. 16.07.2019 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів протягом семі днів,однак до сьогодні кошти позивачу так і не повернуті.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Апалькова О.М. (а.с. 11).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 17) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено з повідомленням учасників справи.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року (а.с. 62-63) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Д.В. у своїй апеляційній скарзі (а.с. 84-87) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 93).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 18 лютого 2020 року (а.с. 116), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 121).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач та його представник не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Д.В. у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Д.В. у цій справі не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 4, 7, 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає його правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 не є зареєстрованою фізичною особою - підприємцем.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір підряду (цивільно-правова угода на виконання робіт), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виконати певні роботи для позивача по АДРЕСА_1 , а саме: прибудови з обумовленням її вартості. Згідно із усною домовленістю відповідачем було виконано роботи згідно із договором на суму 30000,00 грн. і після її завершення позивач сплатив дану суму, про що відповідач написав останньому розписку (а.с.8), в якій зазначив, що отримав за виконану роботу від ОСОБА_1 кошти.

Отже, відповідач ОСОБА_3 виконав умови договору і закінчив роботу, а позивач ОСОБА_1 розрахувався за виконану роботу.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог у суді першої інстанції посилався на вказану розписку (а.с.8) про отримання грошових коштів саме фізичною особою. Крім цього, ці обставини сторони не заперечували в суді першої інстанції (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Також судом першої інстанції були допитані свідки з боку відповідача.

Так, свідки, як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 в суді першої інстанції підтвердили факт того, що ОСОБА_1 розрахувався з ОСОБА_3 за виконану роботу, після чого на вимогу позивача останній видав розписку про отримання грошових коштів у розмірі 30000,00 грн. на початку липня 2019 року.

За змістом ч. 1 ст. 639 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Параграфом 1 Глави ЦК України унормовано загальні положення про підряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника, - достроково (частина перта статті 854 ЦК України).

Цивільним кодексом України не передбачено обмежень щодо форми вчинення договору підряду.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або у письмовій формі.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, є договором підряду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами фактично склалися договірні відносини, які виникають з договору підряду, оскільки були погоджені істотні умови договору, які передбачені для договору підряду, а саме: виконання робіт щодо будівництва прибудови, визначено порядок оплати виконаних робіт, а також поведінка сторін засвідчувала їхню волю на настання відповідних правових наслідків.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що усний договір підряду сторін є укладеним та дійсним.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про повернення попередньої оплати, представник позивача адвокат Ковальов Д.В. посилався у суді першої інстанції на те, що позивачем відповідачу здійснено попередню оплату (сплачено аванс) у сумі 30000,00 грн. за договором будівельного підряду, який так і не був укладений, що дає йому право на підставі ст. 693 ЦК України вимагати повернення суми попередньої оплати.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, судом першої інстанції було правильно встановлено, що матеріали цієї справи не містять доказів стосовно того, що позивачем відповідачу надавалось 30000,00 грн. (попередня оплата) в рахунок виконання роботи за договором підряду.

Жодних доказів на підтвердження того, що саме попередня оплата у сумі 30000,00 грн. була здійснена позивачем відповідачу не надано суду першої інстанції, а, навпаки, розписка підтверджує факт отримання ОСОБА_3 даної суми за виконану роботу, отже за договором підряду, де умови договору останній виконав, тому доводи сторони позивача на підставі ст. 693 ЦК України про повернення відповідачем суми попередньої оплати у цій справі є неспроможними.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження його позовних вимог у цій справі, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Д.В. є такими, що дублюють до поводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача та його представника у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

На підтвердження факту укладення, виконання усного договору сторін, а також оплати позивачем виконаної роботи відповідача наданий у матеріали цієї справи позивачем належний письмовий доказ - вищезазначена розписка відповідача про отримання коштів від позивача у вищезазначеній сумі саме вже за виконану роботу (оригінал розписки а.с. 8).

Покази вищезазначених свідків є лише іншими додатковими належними доказами у цій справі, які суд першої інстанції правильно додатково прийняв до уваги.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, дослідував докази сторін, у тому числі допитував свідків та досліджував інші, у тому числі письмові докази сторін, наявні у матеріалах цієї справи, тощо.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Д.В .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Д.В. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що рішенням, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі, суд першої інстанції не вирішував питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Ковальова Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 15.04.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.