ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Космос-1 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, який згодом було уточнено, посилаючись на те, що відповідно до наказу від 04 травня 2017 року № 19/17 його було прийнято на роботу до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Космос-1 на посаду робітника на умовах неповного робочого часу (0,5 посадового окладу) з окладом 1900,00 грн. Але з цим наказом він ознайомлений не був, про що свідчить відсутність будь-яких доказів ознайомлення його з цим наказом. Більш того, із його заяви від 04 травня 2017 року про прийняття на роботу вбачається, що він оформлювався на роботу на загальних умовах на повний робочий день і згоди на будь-які обмеження в заробітній платі не надавав.

14 жовтня 2019 року відповідач не допустив його до роботи. Зі слів керівника ОСОБА_2 , його було звільнено у зв`язку із непотрібністю кооперативу його посади. При цьому він не отримав копію наказу про звільнення, йому не видано трудову книжку та не проведено грошового розрахунку. Вважає, що протягом всього часу роботи у відповідача, він отримував заробітну плату у вдвічі меншому розмірі встановленого для його посади окладу.

На підставі викладеного, просив поновити його на посаді робочого у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» та стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 156 499,50 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином усі обставини справи та надані докази, судом безпідставно не взято до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , які стверджують, що 10 жовтня 2020 року бачили позивача в гаражному кооперативі тверезим. Посилався на те, що з наказом від 04 травня 2017 року № 19/17, яким його було прийнято на роботу до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Космос-1 на посаду робітника на умовах неповного робочого часу (0,5 посадового окладу) з окладом 1900,00 грн, він не був ознайомлений та не надавав своєї згоди при прийняті на роботу на обмеження його в заробітній платі.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (ст. 147 КЗпП України).

Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Судом встановлено, що 04 травня 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду робітника з 05 травня 2017 року до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1», з окладом 1900,00 грн згідно штатного розкладу, про що кооперативом було видано наказ №19/17 від 04 травня 2017 року (а.с. 17).

ОСОБА_1 прийнято на роботу на підставі його заяви від 04 травня 2017 року (а.с.18).

Встановлено, що 25 липня 2017 року працівниками Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» було складено Акт про відсутність робітника на робочому місці № 1, згідно якого підтверджено факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин 25 липня 2017 року (а.с. 19).

28 липня 2017 року працівниками Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» було складено Акт про відсутність робітника на робочому місці № 1, згідно якого підтверджено факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин 28 липня 2017 року (а.с. 20).

10 жовтня 2019 року працівниками Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» в присутності позивача було складено Акт про перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані (а.с. 25). Відповідно до вказаного акту, дати письмові або усні пояснення та підписувати цей акт ОСОБА_1 відмовився.

У судовому засіданні суду першої інстанції 13.02.2020 року були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які у своїх поясненнях підтвердили факт перебування позивача на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння.

11 жовтня 2019 року голова правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» Ананьєв С.Б. виніс наказ № 25/19 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що він перебував на робочому місці у нетверезому стані та наказано бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 5 календарних днів. (а.с. 26).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, переконавшись у дотриманні відповідачем під час звільнення позивача вимог ст.ст. 147-1 та 149 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача було правомірно звільнено з займаної посади, а тому позовна вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості, її розміру та розрахунку.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , які навпаки стверджують, що 10 жовтня 2020 року бачили позивача в гаражному кооперативі тверезим, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки підтвердження фактичних обставин справи показаннями свідків, які не були допитані в судовому засіданні особисто, не є належними доказами по справі, вказані особи у судовому засіданні не допитувалися, та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_8 , то вони не спростовують обставини, які встановлені судом та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Водночас відсутність медичного висновку не свідчить про неналежну фіксацію такого факту. Водночас спростування факту перебування у стані сп`яніння на робочому місці покладається на позивача.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 640/17224/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що Акт про перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані від 10 жовтня 2019 року, складено працівниками Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» в присутності позивача, який не був позбавлений права або фізичної можливості заперечити проти акту, дати письмові пояснення стосовно факту з приводу якого складено акт, або самостійно пройти медичний огляд.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що Акт про перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані від 10 жовтня 2019 року складений не на підставі реального факту.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що з наказом від 04 травня 2017 року № 19/17, яким його було прийнято на роботу до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів Космос-1 на посаду робітника на умовах неповного робочого часу (0,5 посадового окладу) з окладом 1900,00 грн, він не був ознайомлений та не надавав своєї згоди при прийняті на роботу на обмеження його в заробітній платі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки питання законності зазначеного наказу не є предметом спору у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова М.Ю.Петешенкова