Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 569/9036/19

провадження № 61-5696ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 січня

2020 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Шимківа С. С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законного представника відповідачів ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , їх законного представника - ОСОБА_5 , третя особа -

ОСОБА_6 про встановлення порядку користування квартирою.

Позов мотивував тим, що згідно свідоцтв про право на спадщину від 02 лютого 2017 року та від 19 грудня 2017 року, йому належить 5/24 частки квартири

АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з трьох ізольованих кімнат, загальна площа -

63,0 кв. м., житлова площа - 48,2 кв. м.

Посилаючись на те, що між ним та відповідачами постійно виникають суперечки щодо користування спірною квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності, вони не можуть дійти згоди щодо встановлення порядку користування квартирою у позасудовому порядку, відповідачі не погоджуються на жоден із запропонованих ним варіантів, зокрема допустити його у квартиру, сплатити компенсацію вартості належної йому частки, продаж квартири, позивач просив суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у його користування кімнату площею 16,7 кв. м., позначену на плані квартири № 4 , а кімнати № 5 кухня, № 7 туалет, № 6 ванна, № 1 коридор, № 8 комора, балкон, залишити у загальному користуванні.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 28 січня 2020 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Виділено у користування ОСОБА_1 кімнату № 3 площею 14,4 кв . м, у квартирі

АДРЕСА_1 .

Кімнати № 2 та № 4 у квартирі АДРЕСА_1 залишено у користуванні інших співвласників: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6

Приміщення № 5 кухня (площею 5,4 кв. м), № 7 вбиральня (площею 1 кв. м),

№ 6 ванна (площею 2,0 кв.м), № 1 коридор (площею 5,4 кв. м), № 8 комора (площею 0,2 кв. м), балкон (площею 2,5 кв. м), у квартирі АДРЕСА_1 , залишено в загальному користуванні усіх співвласників.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у якій заявник просив змінити постанову Рівненського апеляційного суду, виділивши у користування ОСОБА_7 кімнату

№ 4 площею 16,7 кв. м., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у даній справі є вимоги про встановлення порядку користування квартирою.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, частини четвертої статті 274 ЦПК.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законного представника відповідачів ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про встановлення порядку користування квартирою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак