Провадження №22-ц/812/475/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

справа № 468/456/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 03 грудня 2019 року під головуванням судді Янчук С.В. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 09 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Товаристо з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 13 червня 2018 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 13.06.2018-100000617, за яким остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 27 червня 2018 року та платою за користування кредитом у розмірі 1400 грн.

01 липня 2018 року на аналогічних умовах сторонами було укладено кредитний договір № 01.07.2018-010000235: за заявою позичальника ОСОБА_1 про перекредитування/зарахування від 01 липня 2018 року її вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 13.06.2018-100000617 від 13 червня 2018 року.

05 жовтня 2018 року на аналогічних умовах сторонами було укладено кредитний договір № 05.10.2018-010000073: за заявою позичальника ОСОБА_1 про перекредитування/зарахування від 05 жовтня 2018 року її вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 05.10.2018-010000073 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 від 01 липня 2018 року

Позивач Зазначав, що відповідно до п.п. 4.1 договору позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: повернення кредиту до 19 жовтня 2018 року; проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Проте відповідачка свої зобов`язання за кредитним не виконала у зв`язку з чим утворилася заборгованість: за тілом кредиту - 5000 грн., за процентами за користування кредитом - 1400 грн., які ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Крім того, відповідно до п. 5.4 кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань розмір нарахованого відповідачці штрафу становить 20 096 грн. Посилаючись на викладене ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» також просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь частину суми штрафу у розмірі 2 500 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем фактів укладення між сторонами кредитного договору, його підписання відповідачкою, а також факту перерахування позивачем кредитних коштів.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» зазначало, що суд не врахував, що договори між позивачем та відповідачкою були укладені у відповідності до вимог як ст. 207 ЦК України, так і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» - із застосуванням одноразового ідентифікатору та аналогу власноручного підпису відповідачки, ОСОБА_1 було належним чином ідентифіковано в інформаційно-телекомунікаційній системі, крім того вона визнавала факти укладання договорів сплативши відсотки та штраф за кредитними договорами від 13 червня 2018 року та 01 липня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказувала, що позивачем не доведено надсилання їй одноразового ідентифікатора та використання цього ідентифікатора саме нею, до того ж цей ідентифікатор «2305» не містить жодного елементу алфавіту, тоді як згідно п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність. Крім того, вона не підписувала договір від 05 жовтня 2018 року № 05.10.2018-010000073 також і аналогом власноручного підпису. Також ОСОБА_1 звертала увагу на те, що на заявці на укладання кредитного договору міститься час її створення «05.10.2018 08:03:35», а в Log File по кредитному договору № 05.10.2018-010000073 час направлення клієнтом електронного повідомлення або заповнення заявки про прийняття оферти фінансової установи (акцепт) та підписання її одноразовим ідентифікаторм або електронним підписом - зазначено «05.10.2018 08:04:05», тобто на 30 секунд пізніше. Крім того, на думку відповідачки, позивачем не доведено її ідентифікації у інформаційно-телекомунікаційній системі. Також ОСОБА_1 зазначала, що сплата відсотків та штрафів за раніше укладеними кредитними договорами не підтверджує укладання нею кредитного договору від 05 жовтня 2018 року № 05.10.2018-010000073, до того ж позивачем не доведено перерахування їй коштів за вказаним договором.

У суді апеляційної інстанції представник ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» - Шкромида Ю.В., який примав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання вдруге не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, у відзиві на апеляційну скаргу просила справу розглядати у її відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав недоведеним факт укладання сторонами договору фінансового кредиту №05.10.2018-010000073 від 05.10.2018 року, оскільки позивач не довів обставин щодо ідентифікації особи відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, а отже й вчинення саме ОСОБА_1 дій щодо отримання СМС- повідомлення з одноразовим ідентифікатором та підписання за допомогою цього ідентифікатора Договору, до того ж одноразовий ідентифікатор, яким був підписаний договір №05.10.2018-010000073 від 05.10.2018 року, складається тільки з цифрової послідовності. Також суд першої інстанції вважав недоведеним факт перерахування коштів відповідачці за вказаним кредитним договором №05.10.2018-010000073 від 05.10.2018 року,

Проте колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Пунктами 6 і 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено наступні терміни:

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Порядок укладення електронного договору визначено статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію", згідно приписів якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно частин 12-13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є загальнодоступною, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність - інші види кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2018 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 у простій письмовій формі, у відділенні Товариства був укладений кредитний договір № 13.06.2018-100000617 (а.с. 6-7), відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 5 000 грн. строком на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 27 червня 2018 року та платою за користування кредитом у розмірі 1400 грн., що становить 28% (фіксована незмінювана процентна ставка) за 14 днів користування кредитними коштами (Розділ 1 Договору). В свою чергу позичальник ОСОБА_1 , зобов`язалася повернути: кредит - до 27 червня 2018 року , проценти - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований, штрафні санкції - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги про нарахування санкцій (п. 4.1. Договору).

У пунктах 11.1., 11.2. цього Договору сторони погодили зразки аналогів власноручних підписів Позичальника та Кредитора, які переведені у електронну форму засобами механічного копіювання, та домовилися, що всі документи, підписані/засвідчені вказаними аналогами власноручного підпису, в тому числі електронні, вважаютьсяи підписаними сторонами власноруч та не можуть бути визнані недійсними через їх форму. Сторони погодилися, що вказані аналоги власноручного підпису можуть використовуватися для підписання звернень про укладення кредитних договорів , акцептів кредитних договорів , інших документів, які будуть підписуватись сторонами у майбутньому.

У даному договорі фінансовим номером телефону ОСОБА_1 зазначено: НОМЕР_1.

Згідно пункту 11.10. Договору Позичальник підтверджує, що вказаний в цьому договорі фінансовий номер телефону належить виключно Позичальнику, не переданий та не буде переданий в користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись Позичальником при виконанні даного договору, вчинені будь-яких операцій за ним.

Відповідно до пункту 11.11. Договору Позичальник зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ та/або використати аналог власноручного підпису Позичальника та/або фінансовий номер телефону, зазначений в даному договорі . Позичальник несе ризик та негативні наслідки втрати, незаконного заволодіння, технічного переохоплення інформації тощо, вибуття з володіння мобільного телефону Позичальника (зокрема відповідної SIM-карти). Ризик і всю відповідальність за несанкціоноване використання аналогу його власноручного підпису та/або фінансового номера телефону несе виключно Позичальник. Будь-яку особу, яка використала такі засоби, виключно Кредитор безумовно вважає Позичальником і не несе відповідальності, якщо це не відповідає дійсності.

Вказаний кредитний договір був підписаний відповідачкою особисто.

Факт укладання цього договору ОСОБА_1 не оспорювала, справжність свого підпису не спростувала.

ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої обов`язки із надання кредитних коштів виконало, що підтверджується видатковим касовим ордером № 1864 від 13 червня 2018 року про отримання ОСОБА_1 5 000грн. на підставі вищезазначеного кредитного договору (а.с. 8).

Факт отримання цих коштів та справжність свого підпису на видатковому касовому ордері ОСОБА_1 також не спростувала.

У передбачений договором строк кредитні кошти відповідачкою не були повернуті.

01 липня 2018 року ОСОБА_1 була погашена заборгованість за процентами в розмірі 1 400грн. та нарахований за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором штаф в розмірі 512грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою позивача (довідка субконто по кредитному договору № 13.06.2018-100000617 від 13.06.2018 року), копією квитанції від 01.07.2018 року (а.с. 123, 124) та не заперечувалось позивачкою.

В цей же день, 01 липня 2018 року, сторонами було укладено новий кредитний договір № 01.07.2018-010000235 шляхом обміну електронними повідомленнями.

Так, згідно з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» вона є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством, розміщені на сайті кредитора і застосовуються у разі подання фізичною особою заявки на сайті кредитора з обранням умов та їх схвалення кредитором за допомогою відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а.с. 9-11).

Відповідно до пунктів 11.4, 11.6 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник підтверджує, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий у користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись позичальником при виконанні умов даного договору, вчиненні будь яких операцій за ним. Позичальник зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ та/або використати номер телефону, зазначений при реєстрації позичальника у інформаційній системі. Позичальник несе ризик та негативні наслідки втрати, незаконного володіння, технічного перехоплення, тощо. Ризик і несанкціоноване використання номеру телефону несе виключно позичальник. Будь-яку особу, яка використала такі засоби, кредитор безумовно вважає позичальником, і не несе відповідальності, якщо це не відповідає дійсності ( а.с.6-8).

Відповідно до заявки про ознайомлення та прийняття умов кредитного договору, яка є невід`ємною частиною оферти, ОСОБА_1 підтвердила, що однозначно і безумовно прийняла (акцептувала) пропозицію про укладення кредитного договору та підписала даний акцепт за допомогою одноразового ідентифікатора отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при її ідентифікації на сайті, а також електронним підписом, зробленим у відповідному полі заяви за допомогою комп`ютерної миші (а.с. 12).

Відповідно до заявки до кредитного договору та підтвердження укладення цього договору сторони домовилися про надання позивачем відповідачці кредиту у розмірі 5 000 грн на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 15 липня 2018 року та платою за користування кредитом у розмірі 1 400 грн, що становить 28 % в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Одночасно з підтвердженням укладання кредитного договору позивач запропонував відповідачці підписати заяву про перекредитування/зазрахування щодо її заборгованості у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 13.06.2018-100000617 від 13 червня 2018 року, а саме запропоновано вимогу ОСОБА_1 від 01 липня 2018 року про видачу суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 13.06.2018-100000617 від 13 червня 2018 року (а.с. 13), і такі умови були погоджені відповідачкою, що підтверджується відповідю про прийняття пропозиції та відомостями, відображеними у Log File за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 (а.с. 134, 139).

Отже з огляду на погоджені сторонами умови договору ОСОБА_1 , зобов`язалася до 15 липня 2018 року повернути ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» обумовлену суму кредиту в розмірі 5000 грн.

Проте цей обов`язок нею не був виконаний.

Пунктом 2.2. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) передбачено, що кредитор має право не видавати Кредит, якщо у Позичальника наявна заборгованість перед Кредитором з Процентів за користування, штрафу, що підлягає до сплати згідно із раніше укладеними сторонами договорами. Для отримання Кредиту Позичальник зобов`язаний погасити цю заборгованість в термін один день з дня укладення договору. Непогашенням заборгованості Позичальник відмовляється від даного договору, внаслідок чого даний договір автоматично припиняється в термін один день з дня укладення договору в зв`язку з його розірванням Позичальником, що не звільняє Позичальника від виконання його зобов`язань за цими договорами.

30 липня 2018 року ОСОБА_1 був сплачений нарахований за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором штраф в розмірі 700 грн., 01 серпня 2018 року погашена заборгованість за процентами та штраф в сумі 1500 грн., 14 серпня 2018 року та 05 жовтня 2018 року сплачено штраф у розмірі 100 грн. та 700 грн. відповідно. Вказані обставини підтверджуються бухгалтерською довідкою позивача (довідка субконто по кредитному договору № 13.06.2018-100000617 від 13.06.2018 року), копією квитанції від 01.07.2018 року (а.с. 140, 144) та не заперечувалось позивачкою.

05 жовтня 2018 року сторонами було укладено новий кредитний договір № 05.10.2018-010000073 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме, Пропозицією ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) від 05.10.2018 року; заявкою ОСОБА_1 про ознайомлення та прийняття умов кредитного договору від 05.10.2018 року, якою відповідачка підтвердила, що однозначно і безумовно прийняла (акцептувала) пропозицію про укладення кредитного договору та підписала даний акцепт за допомогою одноразового ідентифікатора, отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаного при її ідентифікації на сайті, а також електронним підписом, зробленим у відповідному полі заяви за допомогою комп`ютерної миші; підтвердженням ТОВ «Споживчий центр» укладання кредитного договору; заявою ОСОБА_1 про перекредитування щодо зарахування її вимоги від 05 жовтня 2018 року про видачу суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором 05.10.2018-010000073 в рахунок вимоги кредитора ТОВ «Споживчий центр» про повернення суми кредиту у розмірі 5000 грн. за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 від 01 липня 2018 року (а.с. 14-18). Викладені обставини також підтверджуються відомостями, відображеними у Log File за кредитним договором 05.10.2018-010000073, де чітко відображена хронологія дій учасників електронної коомерції при укладанні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі (а.с. 50).

Відповідно до узгоджених сторонами умов кредитного договору сторони домовилися про надання позивачем відповідачці кредиту у розмірі 5 000 грн на 14 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 400 грн, що становить 28 % (фіксована незмінювана процентна ставка), з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів до 19 жовтня 2018 року.

Згідно пункту 8.1 Пропозиції (оферти) договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер його телефону, вказаного при реєстрації у інформаційній системі кредитора.

На підтвердження укладення електронного кредитного договору№ 05.10.2018-010000073 від 05 жовтня 2018 року позивачем було надано роздруківка інформації з електронного сайту - "Log File" - з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі (а.с. 50).

З матеріалів справи вбачається, що заявка Позичальника від 05 жовтня 2018 року, яка подавалась та підписувалась ОСОБА_1 у особистому кабінеті відповідачки на сайті ТОВ «Споживчий центр», до якого вона зайшла за допомогою одноразовогого ідентифікатора , надісланого SMS-повідомленням на належний їй номер телефону, що підтверджується скріншотом сторінки особистого кабінету (а.с. 48), якій співпадає з номером телефону, який був зазначений ОСОБА_1 при укладанні нею попередніх кредитних договорів, зокрема як її фінансовий номер телефону у кредитному договорі від 01 липня 2018 року № 01.07.2018-01000023, а саме: НОМЕР_1. Аналогічним чином відповідачкою була надіслана і відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепту).

Згідно довідки ТОВ "Старт-Мобайл" вих. № 11-07/19-2 від 11 липня 2019 року, SMS-повідомлення з текстом «Код підтвердження: 2305" було доставлено 05 жовтня 2018 року об 08:03:00 на номер абонента НОМЕР_1 , тоді як із паперової копії електронного кредитного договору № 05.10.2018-010000073 від 05 жовтня 2018 року вбачається, що при його укладенні був використаний саме код підтвердження "2305" (а.с. 17, 51).

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на невідповідність надісланого ОСОБА_1 одноразового ідентифікатору вимогамЗакону України "Про електронну комерцію", оскільки вказаний Закон не вимагає обов`язкового зазначення в одноразовому ідентифікаторі одночасно і літер алфавіту і цифр. Отже, це може бути комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, або SMS-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Крім того, заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) були підписані відповідачем двома способами, не тільки одноразовим ідентифікатором, а також за допомогою аналогу власноручного підпису позичальника (факсимільного відтворення підпису), право на використання якого та його зразок були передбачені у пункті 11.1. кредитного договору № 01.07.2018-01000023 від 01 липня 2018 року, який був укладений сторонами у простій письмовій паперовій формі.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Оцінивши зібрані у справі докази, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем укладання сторонами 05 жовтня 2018 року письмового правочину в електронній формі - кредитного договору №05.10.2018-010000073, оскільки згода підписанта ОСОБА_1 на укладання цього договору на відповідних погоджених умовах підтверджена у передбачений договором спосіб, який відповідає вимогам закону, а особа відповідачки була належним чином ідентифікована.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем факту укладання із відповідачкою кредитного договору №05.10.2018-010000073 від 05.10.2018 року.

З цих же підстав не можна вважати обгрунтованими посилання відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу на відсутність належних доказів, які б підтверджували укладання нею кредитного договору №05.10.2018-010000073 від 05.10.2018 року.

Також, з урахуванням заяви ОСОБА_1 про перекредитування/зарахування від 05 жовтня 2018 року, яка була погоджена із ТОВ «Споживчий центр», відповідно до яких сторони домовилися, що надані позивачем кредитні кошти за договором №05.10.2018-010000073 від 05.10.2018 року будуть направлені на погашення заборгованості відповідачки за кредитним договором № 01.07.2018-010000235 від 01 липня 2018 року, не можуть бути прийняті до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування їй кредитних коштів за договором №05.10.2018-010000073 від 05.10.2018 року.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, за положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У погоджений сторонами строк повернення кредиту - 19 жовтня 2018 року - ОСОБА_1 кредитні кошти не повернула, після 19 жовтня 2018 року коштів на погашення кредиту та процентів не сплачувала. Отже, відповідачкою було порушено умови укладеного сторонами кредитного договору № 05.10.2018-010000073.

За такого, з огляду на вищевикладені вимоги закону, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази і враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн. та за процентами - 1 400 грн. Також є обгрунтованими і вимоги про стягнення штрафу.

Разом із тим, наданий позивачем розрахунок в частині періоду нарахування штрафу суперечить умовам кредитного договору та нормам чинного законодавства виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 5.4. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) у випадку невиконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу визначається законом.

В той же час за положеннями пункту 8.1. цього ж договору, він діє протягом 28 днів, а закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, постанові Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року у справі №520/16880/14-ц, право кредитодавця нараховувати обумовлену договором неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначений штраф за умовами пропозиції розраховується за кожен день прострочки виконання зобов`язання.

За такого, позикодавець вправі нараховувати штраф тільки за 14 днів, що лишились від дня повернення кредиту з процентами за користування ним, та до закінчення строку дії договору, а тому на думку колегії суддів складає за цей час загальну суму в 1 792 грн.

За такого, всього з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 05.10.2018-010000073 від 05 жовтня 2018 року в розмірі 8 192грн., з яких 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1 400 грн. - проценти, 1 792 грн. - штраф.

З урахуванням викладеного, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

Згідно з вимогами частин 1, 13 статтею 141 ЦПК з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за позовну заяву та апеляційну скаргу пропорційно до задоволених позовних вимог (92%) в загальному розмірі 4 033 грн. 42 коп. (1768грн.00коп. + 2652грн.42коп.).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 05.10.2018-010000073 від 05 жовтня 2018 року в розмірі 8 192грн. (вісім тисяч сто дев`яносто дві гривні).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» відшкодування судового збору за позовну заяву і апеляційну скаргу в розмірі 4 033 грн. 42 коп. (чотири тисячі тридцять три гривні сорок дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2020 року