Справа № 157/233/20
Провадження №2/157/149/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Семенюк О.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника органу опіки та піклування Голубчук Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 12 березня 2020 року до участі у даній справі як третю особу на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області.

Позов обґрунтований тим, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 . В листопаді 1993 року в цій квартирі був зареєстрований син позивачки ОСОБА_3 . Однак з моменту реєстрації він у квартирі не проживав, а проживав у м. Запоріжжя та Київській області. Позивачка сама вела спільне господарство, утримувала квартиру і взаємних прав та обов`язків щодо утримання майна та способу користування ним з відповідачами не мала. В належній позивачці квартирі відсутні будь-які речі чи майно ОСОБА_3 . Він є фактичним власником двох квартир у м. Запоріжжя, які оформлені на його тещу, оскільки неодноразово перебував під слідством і його майно могло бути конфісковане в дохід держави. Дані квартири ОСОБА_3 здає в оренду, а тому йому є де проживати.

У вересні 2018 року ОСОБА_3 повернувся в м. Камінь-Каширський та проживає зі своєю сім`єю в успадкованому позивачкою житловому будинку по АДРЕСА_2 . У 2019 році відповідач зареєстрував у квартирі АДРЕСА_1 , за місцем його реєстрації, свою доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначає, що факт відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації понад один рік підтверджується актами обстеження фактичного проживання від 21 лютого 2019 року та від 21 січня 2020 року. Будь-якого інтересу до даного житла ОСОБА_3 не проявляв останні 26 років. Домовленості з відповідачем щодо збереження за ним житлової площі не було. У зв`язку з реєстрацією в спірній квартирі ОСОБА_3 та його неповнолітньої дочки ОСОБА_4 позивачка несе додаткові витрати на сплату комунальних платежів.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Вказав, що в квартирі АДРЕСА_1 він зареєстрований з часу отримання даної квартири, а в 1993 році його реєстрація була поновлена після тимчасової відсутності в зв`язку зі службою в армії та навчанням у м. Києві. Дана квартира є єдиним його житлом, а також єдиним житлом його малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2008 року народження. В зв`язку з особливостями його роботи він часто на тривалий час виїздить в інші регіони України, однак раз на 2-3 місяці він повертається у квартиру за місцем своєї реєстрації. У вересні 2018 року він повернувся в м. Камінь-Каширський на постійне проживання, доньку ОСОБА_4 віддав до 4 класу місцевої школи. В той час поселитися в квартиру АДРЕСА_1 він не зміг, оскільки там проживали наймачі, яких вселив син позивачки ОСОБА_7 . У цей час ОСОБА_1 знаходилася на заробітках у Республіці Італія. З дозволу позивачки він тимчасово поселився в належному їй житловому будинку по АДРЕСА_2 до того часу, коли наймачі звільнять квартиру. Проте, 10 січня 2019 року, в день коли мала звільнитися квартира, його до житла не впустив син позивачки ОСОБА_7 . Працівники поліції, які прибули за викликом відповідача, не відреагували на його скарги, оскільки ОСОБА_1 по телефону повідомила їм, що є власницею квартири і забороняє відповідачу там проживати. Вважає, що він та його дочка ОСОБА_4 мають законне право проживати в квартирі АДРЕСА_1 , а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. ОСОБА_1 пояснила, що 43 роки тому отримала квартиру АДРЕСА_1 , яку в 1993 році приватизувала. В цій квартирі проживали її чоловік та сини ОСОБА_8 і ОСОБА_7. Син ОСОБА_3 , відповідач по справі, проживав у житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 разом із бабусею. Звідти в 1985 році він пішов навчатися в м. Київ і повертатися до м. Каменя-Каширського не захотів. У 1993 році ОСОБА_3 зареєструвався у спірній квартирі, однак жодного дня в ній не проживав і не приймав участі в її утриманні. У власності ОСОБА_3 є дві квартири в м. Запоріжжя, а в даний час відповідач зі своєю сім`єю проживає в житловому будинку по АДРЕСА_2 , тому потреби в користуванні спірною квартирою в нього немає. Також зазначила, що з жовтня 2018 року по січень 2019 року в належній їй квартирі проживали наймачі, тому ОСОБА_3 не міг проживати за вказаною адресою. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що квартира АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований, є єдиним його житлом. Окрім даної адреси він був зареєстрований лише за адресою АДРЕСА_4 , у гуртожитку, де він проживав під час навчання у вузі. Також він мав квартиру в м. Запоріжжя, яка однак вибула з його володіння в зв`язку з несплатою кредитної заборгованості, тому іншого житла, крім спірної квартири, в нього немає. Просить відмовити в задоволені позову.

Представник органу опіки та піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації Волинської області Голубчук Т.П. в судовому засіданні пояснила, що готова визнати позовні вимоги лише за умови надання малолітній ОСОБА_4 іншого житла.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що проживає в одному з позивачкою будинку та займає квартиру АДРЕСА_5 . Вказав, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживав у будинку по АДРЕСА_2 , в спірній квартирі з`являвся лише інколи. Останній раз за адресою АДРЕСА_6 ОСОБА_3 з`явився восени 2019 року, тоді ж відбувся конфлікт між ним та власниками квартири.

Свідок ОСОБА_10 показала, що позивачка є її свекрухою. ОСОБА_3 постійно проживав у м. Запоріжжя і ніколи не цікавився спірною квартирою. В серпні 2018 року він повернувся в м. Камінь-Каширський та повідомив, що залишається на постійне проживання. В цей час ОСОБА_1 була за кордоном, а в її квартирі проживали наймачі. ОСОБА_3 почав вимагати ключі від квартири, а коли йому відмовили почав погрожувати розправою.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що проживає в будинку АДРЕСА_6 понад 30 років. За цей час лише один раз бачила ОСОБА_3 в їх будинку. Останній раз він приходив в лютому 2020 року разом із працівниками поліції

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про право власності № 84 від 04 лютого 1993 року встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 6).

З досліджених у суді паспорта НОМЕР_4 (а.с. 11), довідок Камінь-Каширської міської ради Волинської області від 15 січня 2019 року № 651, від 14 січня 2020 року № 405 вбачається, що у вказаній вище квартирі, окрім інших, зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 з 17 листопада 1993 року та ОСОБА_4 з 15 січня 2019 року.

Разом із тим, в актах обстеження фактичного проживання, складених комісією Камінь-Каширської міської ради 21 лютого 2019 року та 21 січня 2020 року вказано, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживають, фактичним місцем їх проживання є житловий будинок АДРЕСА_2 . Дана інформація зазначена в актах зі слів заявниці ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями вказаної вище статті 405 ЦК України достатньою підставою для визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право на користування цим житлом, є його відсутність у житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підтвердження відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понад рік за місцем своєї реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 позивачка надала згадані вище акти обстеження фактичного проживання осіб.

Відповідно до положень статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наведені вище норми закону встановлюють процесуальний порядок доведення стороною наведених у позовній заяві обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, це зокрема надання відповідних доказів, а також визначають критерії, яким такі докази мають відповідати. Дотримуючись цих норм, суд вважає, що надані позивачкою докази відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 понад рік, а саме акти обстеження фактичного проживання, встановленим законом критеріям не відповідають.

Зокрема, суд ставить під сумнів достовірність згаданих вище актів обстеження з тих підстав, що вказана в них інформація взята зі слів самої позивачки ОСОБА_1 , яка є зацікавленою стороною в даному спорі. Відсутність в актах обстеження детальної інформації щодо умов проживання сім`ї вказує на те, що комісія Камінь-Каширської міської ради, складаючи дані акти, на місце обстеження взагалі не виходила, а зазначену в них інформацію вказала зі слів заявниці ОСОБА_1 .

Також про безпідставність позовних вимог свідчить і та обставина, що акти обстеження складені 21 лютого 2019 року та 21 січня 2020 року, при цьому будь-яких доказів щодо відсутності відповідачів за місцем їх реєстрації в період часу між цими датами, а це майже рік, позивачкою не наданою. Також суд бере до уваги показання свідків, які вказали, що восени 2019 року та лютому 2020 року між ОСОБА_3 та сином позивачки ОСОБА_7 відбувався конфлікт щодо користування спірною квартирою, що свідчить про намагання відповідача вселитися до свого житла та об`єктивні причини неможливості скористатися своїми житловими правами.

Отже позивачкою не доведено перед судом тієї обставини, що відповідачі були відсутні понад рік без поважних причин у належній їй квартирі АДРЕСА_1 , а тому в задоволенні позову про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування цим житлом, слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає на позивачку обов`язок по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 405 Цивільного кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування, ім`я, місцезнаходження, місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 ; третя особа - орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області, вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, .

Головуючий: Б. С. Гамула