Справа № 137/194/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Желіховського В.М.
секретаря судового засідання Голоти О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 .
Позивач зазначає, що згідно Свідоцтва №299 від 20 березня 1989 року ОСОБА_2 належав житловий будинок із погосподарськими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Вказує, що 13 березня 1999 року, батько подарував позивачу 13/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
При житті, 23 грудня 2014 року, ОСОБА_2 склав заповіт, яким усе своє майно заповів позивачу, ОСОБА_1 .
Коли позивач звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , то йому повідомили, що виникла ситуація при якій, спадкодавець не може набути право власності на це спадкове майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.
Таким чином просить суд визнати за ним право власності на 87/100 житлового будинку із погосподарськими спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутність. Позовну заяву підтримує в повному обязі та просить її задовольнити. Судові витрати залишає за собою.
Представник відповідача Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з`явився, надіслали на адресу суду листа відповідно до якого просять розглядати справу без представника селищної ради. Проти заявленого позову не заперечують.
Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав.
Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.6) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.7) батьками ОСОБА_1 зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Із копії заповіту (а.с.8) ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось у тому числі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що матиме право за законом, заповідає синові ОСОБА_1 , 1977 року народження.
Відповідно до Свідоцтва №299 від 20.03.1989 року (а.с.9) ОСОБА_2 належить жилий будинок з господарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 .
Відповідно до Договору дарування від 13.03.1999 р. (а.с.10) ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 13/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнопро реєстрацію права власності (а.с.11) 24.12.2019 р. здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 13/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорту (а.с.12-16) наводиться технічна характеристика житлового будинку із погосподарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа Літинської державної нотаріальної контори за №61/02-14 від 28.01.2020 р. (а.с.20) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю на те законних підстав.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в нотаріальному порядку ОСОБА_1 не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок, оскільки судом встановлено, що він є спадкоємцем за заповітом і має право на оформлення спадщини.
Керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76, 81, 206, 247, 259, 263-268, 315 ЦПК України, ст.328, 1218, 1268 ЦК України, постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд,-
Позов задовільнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 87/100 частки на житловий будинок, загальною площею 86,7 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м., літ. "А", прибудова літ. "а", веранда літ. "а1", ганок, ганок, погріб літ. "п/А", погріб літ. "п/а1", літня кухня-сарай літ. "Б", вбиральня літ. "В". погріб з шиєю літ. "Д, ш/п", альтанка літ. "Е", огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, ворота №4, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.