Справа № 2-1384/2009
Провадження № 4-с/316/5/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2020 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.

за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення Енергодарського міського суду Запорізької області, в режимі відеоконференцзв`язку, скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії заступник начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук Ольга Володимирівна, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

До Енергодарського міського суду Запорізької області 01.04.2020 р. надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_1 (далі заявника, ОСОБА_1 ), в якій просить суд: визнати неправомірними та скасувати постанови заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Наумчук Ольги Володимирівни від 17.03.2020 р. про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги, в частині незаконності та скасування постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 17.03.2020 р., зазначає, що вона є незаконною, оскільки були порушені його права на отримання розрахунку заборгованості, відсутність зазначення в оскаржуваній постанові номеру та дати довідки якою встановлено розмір заборгованості та яким чином визначався розмір заборгованості вказаної в оскаржуваній постанові, та не долучення довідки про заборгованість до самої постанови.

Крім того, вважає, що на майно повинен накладатися лише після його ідентифікації та опису, який, при цьому, відбувається у присутності понятих у постанові та її не долучення до самої постанови, у постанові довідки про зазначенні розмір заборгованості що порушення його прав.

Стосовно незаконності постанови державного виконавця від 17.03.2020 р., про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , зазначає на незаконність заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Наумчук О.В. визначення його місця працевлаштування, неповідомлення про розрахунок заборгованості на проведення розрахунку незрозумілим способом, а також порушення його прав щодо стягнення з нього 70 відсотків його доходів, а не 50 відсотків заробітної плати (а.с.1-2зворот).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 02.04.2020 р. скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с.11).

Ухвалою суду від 08.04.2020 р. задоволено клопотання представника заявника адвоката Русін Т.С. та проведення судового засідання по скарзі призначено в режимі відео конференції з Кузнецовським міським судом Рівненської області (а.с.18).

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду письмове клопотання про розгляд скаргу без його участі за участю його представника: адвоката Русін Т.С. (а.с.41).

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 : адвокат Русін Тетяна Сергіївна, яка діє на підставі письмового ордеру (а.с.36) та договору №26/01 від 16.10.2019 р. по надання правової допомоги адвокатських послуг (а.с.37-38), скаргу підтримала з підстав викладених в ній та просила суд вимоги скарги задовольнити.

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 та посадова особа органу дії якої оскаржуються: заступник начальника Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі Маневицького РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) Наумчук О.В. та/або представник Маневицького РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів), в судове засідання не з`явились, судь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

Враховуючи відсутність заперечень проти розгляду скарги у відсутності заявника та заінтересованих осіб, приписи ст.223, ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутності заявника ОСОБА_1 та заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення адвоката Русін Т.С., дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи № 2-1384/2009, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області перебувала цивільна справа № 3-1384/2009 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини (а.с.1 матеріалів справи №2-1384/2009). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.10.2009 р., постановленого у справі №2-1384/2009 в порядку заочного провадження, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та, у тому числі, призначено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.07.2009 р. (а.с.5-зворот, а.с.19-10зворот матеріалів справи №2-1384/2009). Зазначене рішення суду набрало законної сили, а отже, відповідно до приписів ст.29-1 Конституції України, ст.14 ЦПК України в редакції до 15.12.2017 р., ст.18 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. зі змінами, є обов`язковим до виконання.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі ст.3 якого, примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч.1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вирішуючи питання в частині визнання незаконними та скасування оскаржуваних постанов від 17.03.2020 р. заступника начальника відділу Маневицького РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) Наумчук О.В.,суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в рамках примусового виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області за виданим 22.01.2010 р. виконавчим листом 2-1384/2009, заступником начальника Маневицького РВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) Наумчук О.В. 17.03.2020 р. було винесено 17.03.2020 р. постанову про арешт майна боржника (а.с.6) (далі спірна постанова про арешт майна боржника) та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.7) (далі спірна постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника).

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено заходи примусового виконання рішень, якими є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п.1 ч.1); звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (п.2 ч.1); вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні (п.3 ч.1); заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем (п.4 ч.1); інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (п.5 ч.1).

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено права виконавця щодо здійснення ним визначених у даній нормі дій під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виходячи зі змісту скарги та дій виконавця щодо винесення спірних постанов, з якими не погоджується заявник, приписів ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», судом встановлено, що виконавець має право, у тому числі:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

При цьому, відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Заявником скаргу подано у виконавчому провадженні №16922830 з примусового виконання рішення суду про щомісячне стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За положеннями частини 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Відповідно до ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», про проведення опису майна (коштів) боржника, виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, відповідно до абзацу 2 цієї статті, проведення опису є обов`язковим у разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам.

У змісті описової частини спірної постанови про арешт майна боржника, зазначено на ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» та розмір заборгованість станом на 01.03.2020 р. в сумі 152261,46 грн. за довідкою, та у резолютивній частині постанови вказано про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 152261,46 грн.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, того, що виконавцем винесено спірну постанову саме про арешт майна, а ні про опис та арешт майна (коштів), неспростовність стороною заявника наявності заборгованості зі сплати аліментів, того, що при винесенні постанови про арешт майна, проведення його опису не є обов`язком виконавця та, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», здійснюється у визначених вказаним Законом випадках, у тому числі, в разі необхідності звернення на нього стягнення з метою, наприклад, його вилучення, реалізації, при цьому, присутність понятих, обов`язкова у випадках передбачених ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для чого, в даному випадку, судом не встановлено. Отже, суд вважає безпідставними посилання сторони заявника, як на підставу незаконності спірної постанови про арешт майна боржника, необхідність проведення опису майна та залучення для цього понятих.

Щодо незаконності спірної постанови про арешт майна боржника незрозумілості розрахунку заборгованості, його невідповідності, не долучення до спірної постанови, суд вважає такі посилання сторони заявника також безпідставними, враховуючи як відсутність норм, які б регулювали обов`язок виконавця долучати до постанови про арешт майна довідку про заборгованість так і наступне.

Обов`язок повідомлення боржника про заборгованість по аліментам наявний у випадках встановлених ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», наявності підстав яких судом не встановлено.

Відповідно до ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Процедура вирішення спору про розмір заборгованості по аліментам визначена ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України, оскільки норми VII розділу ЦПК України передбачають, що предметом скарги можуть бути лише процесуальні рішення і дії державного виконавця, а спір щодо розрахунку заборгованості по аліментам вирішується в позовному провадженні шляхом звернення до суду з відповідним позовом на загальних підставах, оскільки ч.3 ст.195 Сімейного кодексу України є спеціальною нормою та її положення вказують на те, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем та вразі незгоди з ним - спір вирішується по суті судом з визначенням конкретного розміру заборгованості по аліментам (в разі надання позивачем в такій справі власного розрахунку заборгованості по аліментів та його доведення в суді), та не передбачає можливість вирішення такого спору в судовому порядку в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Доказів того, що розрахунок державного виконавця зі сплати аліментів є предметом розгляду будь-якої іншої справи, а також наявності рішень суду з цього приводу, суду надано не було, а отже, підстав вважати, що розрахунок заборгованості вказаний у спірній постанові про арешт майна боржника, здійснено виконавцем з порушенням права боржника (заявника по справі) ОСОБА_1 суд не вбачає.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що виконавцем правомірно винесено спірну постанову про накладання арешту на майно боржника, при проведенні виконавчих дій у примусовому виконанні виконавчого документу №2-1384 виданого 22.01.2010 р. яким стягуються аліменти з боржника ОСОБА_1 (заявника по скарзі).

Вирішуючи питання стосовно спірної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд дійшов наступного.

Відповідно до вищезазначених положень ст.ст.10, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», а також приписів ч.4 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право вчиняти виконавчі дії направлені і на звернення стягнення на доходи боржника, застосовуючи заходи примусового виконання, до яких належить і звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як зазначалось, 17.03.2020 р. виконавцем було винесено спірну постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, відповідно до описової частини якої вбачається, що виконавцем було встановлено місце роботи боржника за виконавчим документом №2-1384 виданого 22.01.2010 р. - ОСОБА_1 на ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК» Енергоатом».

За зазначених вище положень Закону України «Про виконавче провадження», з метою здійснення примусових дій направлених на виконання виконавчого документу, виконавець має право отримувати з установ, підприємств, організації, інформацію, також і конфіденційну, а отже посилання сторони заявника на те, що виконавцем незаконно було отримані про місце працевлаштування боржника ОСОБА_1 , суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до приписів ч.1 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.6 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зі змісту резолютивної частини спірної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, судом встановлено, що виконавцем при зверненні даного стягнення вказано про відрахування із доходів боржника на користь стягувача в розмірі 70% до виплати загальної суми боргу в розмірі 232328,06 грн., з них: 152261,46 грн. борг по аліментам, який виник станом на 01.03, 2020 р., 72878,73 грн. штраф по аліментам, який виник станом на 01.09.2019 р.. після відрахування боргу, стягнення проводити в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу боржника.

Відповідно до положень ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, у тому числі, у разі стягнення аліментів 50 відсотків.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», ст.128 Кодексу законів про працю України, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника щодо обмежень до 50 відсотків, не поширюється на відрахування у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та, у таких випадках, розмір відрахувань не може перевищувати 70 відсотків.

Положеннями статті 73 Закону України «Про виконавче провадження», визначено виплати та суми на які стягнення не може бути звернено, проте наявності вказаних у цій статті виплат на користь ОСОБА_1 та сум, на які звернення не передбачено, судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, суд вважає безпідставним посилання сторони заявника на незаконність відрахувань заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 70 відсотків.

Щодо посилань сторони заявника на незгоду з розмірами заборгованостей зазначених у спірній постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, то суд, зауважує на висновок зазначений вище, з цього приводу, про відсутність доказів того, що розрахунки державного виконавця зі сплати аліментів є предметом розгляду будь-якої іншої справи та наявні рішення суду з цього приводу, а отже, підстав вважати, що розрахунки заборгованості які зазначені у спірній постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, здійснені з порушенням права боржника (заявника по справі) ОСОБА_1 суд не вбачає.

Згідно приписів ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів на доведення неправомірності дій заступника начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Наумчук О.В. рамках виконавчого провадження №16922830 з виконання виконавчого листа №2-1384 виданого 22.01.2010 р. Енергодарським міським судом Запорізької області, щодо винесених нею 17.03.2020 р. постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 винесені в рамках виконавчого провадження №16922830 з виконання виконавчого листа №2-1384 виданого 22.01.2010 р. Енергодарським міським судом Запорізької області та не встановлення судом в діях виконавця будь-яких порушень законодавства, з приводу вказаних постанов, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні скарги за її недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 95, 258-261, 263, 352, 354, 355, 447, 450, 452, 453 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії заступник начальника відділу Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук Ольга Володимирівна, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинення певних дій відмовити у повному обсязі.

Повний текст ухвали складено 21.04.2020 р.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (з урахуванням положень ч.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» та п.п.15.5 п.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Суддя О. М. Бульба