У Х В А Л А

19 березня 2020 року

м. Київ

справа № 2-32/11

провадження № 61-3128 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, якою скасовано ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року про задоволення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панько Ганни Вікторівни, ОСОБА_3 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панько Г. В., ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди.

Крім цього, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд, забезпечити його позов шляхом накладення арешту на весь комплекс будівель та споруд, що складається з: будівля, дерев`яні споруди в кількості 25 (площа однієї споруди 14,85 кв.м.); будівля, цегляні споруди подвійні в кількості 2 (площа однієї споруди 61,38 кв.м.); будівля, цегляні споруди одинарні загальною кількістю 15 (площа однієї споруди 28,5 кв.м.); ворота металеві довжиною 5 м; паркан металевий довжиною 1500м. Договір купівлі-продажу частини комплексу будівель турбази від 15.12.2016р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37. Об`єкт нерухомого майна будівля, комплекс будівель турбази АДРЕСА_1 ; приведення все до первинного громадянами, які користувалися цими будиночками з 2001 року стану, шляхом поставлення запірних засобів (замків); заборони ОСОБА_3 та іншим особам здійснювати мародерство, знищувати та присвоювати майно громадян, яке знаходиться на цій Туристичній базі.

В обґрунтування своєї заяви позивач ОСОБА_1 зазначив, що, незважаючи на той факт, що даний судовий спір, де приймають участь державні установи, на даний час ще не вирішено, ОСОБА_3 , який на підставі неправомірних дій державного реєстратора Панко Г. В., був внесений в реєстр речових прав як власник вищевказаного майна.

У березні 2019 року ОСОБА_3 привів на туристичну базу відпочинку групу людей, виставив охорону, нікого на територію даної туристичної бази не допускав. На теперішній час майно громадян розкрадається, а приведені разом з ОСОБА_3 громадяни заявляють, що це майно входить до складу цілісного майнового комплексу і що ОСОБА_3 є власником комплексу.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панько Г.В., ОСОБА_3 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору,- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди, шляхом накладення арешту на весь комплекс будівель та споруд, що складається з: будівля, дерев`яні споруди в кількості 25 (площа однієї споруди 14,85 кв.м.); будівля, цегляні споруди подвійні в кількості 2 (площа однієї споруди 61,38 кв.м.); будівля, цегляні споруди одинарні загальною кількістю 15 (площа однієї споруди 28,5 кв.м.); ворота металеві довжиною 5 м; паркан металевий довжиною 1500 м., власником яких є ОСОБА_3 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на існування реальної загрози невиконання судового рішення. Крім того, обраний спосіб забезпечення позову, на думку суду першої інстанції, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року про забезпечення позову скасовано.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Апеляційний суд вважав, що заходи забезпечення позову, які просив позивач застосувати, є неспівмірними із заявленими ним позовними вимогами у даній справі та порушують права інших осіб спору, оскільки предметом спору є будинок, який знаходиться на території бази відпочинку, а заявник просив накласти арешт на весь комплекс турбази.

14 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, в якій просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду не відповідає дійсним обставинам справи, та вважає, що на підставі нікчемного договору, що є предметом позову, ОСОБА_3 отримав право власності на майно.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно із частиною 1 статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що оскільки предметом спору є визнання права власності ОСОБА_1 на один цегляний будинок бази відпочинку, забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на весь належний ОСОБА_3 на праві власності комплекс будівель та споруд бази відпочинку є незаконним та неспівмірним. Підстави для висновку суду, що не вжиття цього виду забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист відсутні.

Такі висловлення суду відповідають змісту позовних вимог та предмету спору у цій справі. Апеляційний суд визначив неспівмірним накладення арешту на комплекс будівель та споруд, що не позбавляє позивача заявити клопотання про забезпечення позову у іншому обсязі (відносно окремої будівлі) та іншим способом.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, якою скасовано ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року про задоволення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Панько Ганни Вікторівни, ОСОБА_3 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання неправомірними дій, визнання недійсними договорів та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик