Провадження № 2/205/268/20
УХВАЛА

20 березня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за належне неотримане речове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 грудня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за належне неотримане речове майно.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п.п. 2, 3, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 17 січня 2020 року подано виправлений позов.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року розгляд справи було відкладено на 20 березня 2020 року.

Позивач у позовній заяві зазначив, що з 2015 року має статус учасника бойових дій, а з 2015 року по 31 жовтня 2019 року проходив службу за контрактом у 19 окремому мостовому батальйоні 26 окремої бригади Державної спеціальної служби транспорту у ВЧ НОМЕР_1 . За період служби він не міг отримувати належне речове майно у зв`язку із відсутністю його на речовому складі військової частини або ж відсутності відповідних розмірів, тому був вимушений купувати його за власні кошти. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 73 219 гривень 62 коп.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд доходить висновку, що провадження по даній цивільній справі слід закрити з огляду на нижченаведене.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Тобто, право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження публічної служби це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права: трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З позовної заяви слідує, що її пред`явлено до відповідача у зв`язку з невиплатою грошової за належне неотримане речове майно, відповідно такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена позиція узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 761/33941/16-ц, в якому зазначено, що в межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій посадових осіб військової частини, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що розгляд такої справи, згідно зі ст. 19 ЦПК України і ст.ст. 19, 20 КАС України відноситься до юрисдикції окружного адміністративного суду, а не суду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для закриття провадження по даній цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за належне неотримане речове майно закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: