Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 645/1745/19

провадження № 61-6450ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Акціонерне товариство «Харківобленерго»,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року у складі судді Клименка А. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» (далі - АТ «Харківобленерго») про захист прав споживачів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 .

23 листопада 2018 року вона звернувся до АТ «Харківобленерго» із заявою про надання технічних умов на підключення зазначеної земельної ділянки до мереж електропостачання.

Листом № 42/7065 від 26 листопада 2018 року АТ «Харківобленерго» відмовило у підключенні із посиланням на пункт 4.1.11 Кодексу систем розподілу. Їй запропоновано звернутися для вирішення питання підключення до СТ «50 років Жовтня» у м. Харків. Однак садівниче товариство відмовило у задоволенні її звернення.

Вона двічі зверталась до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) для поновлення порушених прав та у листі від 14 січня 2019 року НКРЕКП запропоновано АТ «Харківобленерго» у 10-денний строк надати їй договір про приєднання, технічні умови на приєднання, а також сплатити компенсацію, яку спричинено порушенням прав споживача.

Перепони, які вчиняються із сторони відповідача, позбавляють її можливості користуватись земельною ділянкою у відповідності із первісними намірами. Вона не може завершити будівництво садового будинку та використовувати його за призначенням. Вона змушена нести витрати з утримання ділянки та незавершеного будівництвом будинку та залишається в невизначеному стані і щодо подальшого використання земельної ділянки. Вона та її родина зазнали значних моральних страждань внаслідок безпорадності її стану, коли АТ «Харківобленерго» ігнорує її звернення та вимоги чинного законодавства. Протягом 125 днів вона застосовувала всі можливі заходи з метою вирішення питання підключення будівлі до електромереж. Розмір відшкодування моральної шкоди вона оцінює у 100 000,00 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила зобов`язати АТ «Харківобленерго» надати їй підписані технічні умови на стандартне приєднання за ставками 2018 року та укласти договір про стандартне приєднання протягом 5 робочих днів з дня ухвалення рішення суду, стягнути із відповідача на її користь 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява про збільшення загальної потужності садового товариства відповідно до вимог Кодексу систем розподілу до відповідача не надходило, матеріали справи не містять звернень позивача до відповідача щодо укладання договору відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач порушив права позивача.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що садова ділянка ОСОБА_1 знаходиться на території садового товариства, її приєднання через відсутність мереж АТ «Харківобленерго» без використання майна садового товариства, використання землі для будівництва лінії електропередач, встановлення трансформаторної підстанції тощо є фізично неможливим.

03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 03 квітня2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес, з огляду на те, що заявник через Громадську організацію «Громадський моніторинг постачальників послуг» дізналася про наявність значної кількості фізичних осіб, яким за аналогічних умов протягом декількох років АТ «Харківобленерго» відмовляє у підключенні електроустановок дачних будинків до мереж електропостачання, є безпідставними, оскільки нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Доводи заявника про те, що ця справа має виняткове значення для неї, так як із урахуванням судових рішень у цій справі вона позбавлена будь-якої можливості врегулювати питання підключення електроустановок своєї земельної ділянки до мереж електропостачання АТ «Харківобленерго» є необґрунтованими, оскільки такі доводи по своїй суті зводяться не згоди із мотивами рішення судів попередніх інстанцій. При цьому, заявник не позбавлена можливості приєднати електроустановки своєї земельної ділянки із дотриманням вимог, встановлених Кодексом систем розподілу.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про захист прав споживачіввідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик