БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/1999/19
провадження № 2/361/328/20
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Плиси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватне акціонерне товариство «Альфа-страхування», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

У березні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, 05.05.2018 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» підтвердило, що приймає пропозицію ОСОБА_1 на укладення Угоди про надання кредиту №501024474 (надалі - кредитний договір). Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача. Так, працівники банку з умовами кредитного договору належним чином позивача не ознайомлювали та за час укладення договору не мав можливості об`єктивно оцінити умови договору, прочитати текст через його дрібний шрифт, одночасно відповідач не надав повної інформації про умови кредиту, що суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Будь-якого паспорту споживчого кредиту, як окремого документу, позивач при укладенні договору не отримував. Також відповідачем порушені норми, визначені ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Банком встановлено комісійну винагороду у розмірі 2,25% від суми кредиту за розрахунково-касове обслуговування, тобто такі умови є несправедливими.

Крім того, зазначає, що 05.05.2018 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-страхування» укладено договір №107.501024474.111 добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа-страхування». Позивач вважає, що умови кредитного договору щодо послуг страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією, є несправедливими, оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Позивач просить визнати недійсним кредитний договір №501024474 від 05.05.2018 року.

Заперечення відповідача.

У відзиві на позов представник відповідача повідомляє, що разом з підписанням кредитного договору, сторонами підписаний Додаток №1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», в зазначеному додатку наявна уся інформація стосовно: суми кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, дата видачі кредиту, термін користування кредитом та інша інформація передбачена ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, ознайомив з умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту та надав кредитні кошти на задоволення споживчих потреб. У разі незгоди з умовами кредитного договору, позивач міг звернутись до Банку з пропозицією про розірвання кредитного договору з поверненням отриманих коштів від банку. Проте, позивач не звернувся з письмовою вимогою до кредитора у передбачений строк 14 днів, що спростовує посилання про порушення його прав як споживача фінансової послуги при укладанні кредитного договору. З боку позивача не було проведено дій з повернення кредитних коштів. Жодних зауважень чи застережень у позивача на момент укладення та підписання договору - не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорах. Посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, направивши клопотання про відкладення розгляду справи, проте суд вважає, що причини неявки відповідача є неповажними та вважає можливим ухвалити рішення за його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив.

Обставини справи, що встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

05 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», що надалі іменується «Банк, Кредитор», підтвердило, що приймає пропозицію ОСОБА_1 , що надалі іменується «Позичальник», на укладення Угоди про надання кредиту №501024474 (надалі - Кредитний договір). Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Умови укладення угоди: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 54 810,00 грн.; процентна ставка -16,99 % річних; тип ставки - фіксована; строк кредиту - 48 місяців.

Згідно п.1 Угоди під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода для Банку, а саме:

(а) за надання Кредиту 0.00% від суми кредиту, зазначеної в цьому Акцепті на укладення Угоди без ПДВ;

(б) за обслуговування Кредиту 2.25 % від суми Кредиту , зазначеної в цьому Акцепті без ПДВ.

Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору. Вони вказані на сайті Банку: www.alfabank.com.ua.

Згідно п.2 Угоди дата повернення Кредиту - 05.05.2022 року. Рахунок для сплати заборгованості за Угодою №4474 у Банку (далі - „Рахунок" ).

Пунктом 3 Угоди визначено, що кредит надається Позичальнику для:

- власних потреб. Розмір - 50000 гривень; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий Позичальнику в ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346;

- оплати страхового платежу згідно з умовами:

- комплексного договору добровільного страхування ризиків Позичальника №006.501024474.111 від 05.05.2018 року - шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ СК «Альфа-Страхування» № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів в розмірі 4 560,00 грн. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Банку;

- оплати страхового платежу в розмірі 250,00 грн., згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа-Сервіс» №107.501024474.111 від 05.05.2018 року. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Банку.

Відповідно до п.6 Угоди, вона вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання Банком Акцепту та надання Кредиту відповідно до умов Угоди та Договору.

Також, 05 травня 2018 року між ОСОБА_1 (Страхувальником) та Страховиком, яким є ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», від імені якого на підставі Довіреності діє Кредитор, Вигодонабувач, - Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк» укладено Договір №107.501024474.111 добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «Альфа Сервіс» (далі - Договір страхування).

Відповідно до умов договору страхування страхова сума складає 2 000,00 грн.; Страховий платіж 250,00 грн.; Страховий тариф: 12,5%; Строк дії Договору: з 05.05.2018 року по 05.05.2019 року.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; недотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у статті 627 ЦК України, яка з посиланням на статтю6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв`язку.

За статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов`язання - під яким, відповідно до статті 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції на час укладення договору) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Частинами 9 та 10 вищевказаної статті Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Це положення не застосовується, якщо кредитодавець на момент вимоги має підстави не продовжувати або не бажає продовжувати процес укладення договору про споживчий кредит із споживачем. Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

У пункті 12 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом.

Отже, нормами Закону України «Про споживче кредитування» передбачено вимоги щодо надання споживачу повної інформації про умови кредитування та ін. з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. Також передбачене право споживача вимагати отримання відповідної інформації. Та у пункті 12 статті 9 вказаного Закону передбачена відповідальність кредитодавця у випадку ненадання визначеної у статті 9 інформації. При цьому, законодавець не пов`язує ненадання такої інформації із недійсністю укладеного в подальшому кредитного договору.

Одночасно, частиною 1 статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Так, з матеріалів справи встановлено, що разом з підписанням кредитного договору, сторонами підписаний Додаток №1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», в зазначеному додатку наявна уся інформація стосовно: суми кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, дата видачі кредиту, термін користування кредитом та інша інформація передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Також у кредитному договорі зазначено, що підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що (1) він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі з вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якої іншої інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачено нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`ясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що (2) він отримав свій примірник Цього Договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення; що (3) він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюднені на інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Отже, позивач підтвердив, що отримав усю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та погодився з ними.

У позові позивач посилається на те, що він не мав можливості прочитати та оцінити умови договору через неналежну інформованість з боку відповідача. Проте, на підтвердження вказаних обставин позивач не надав ніяких доказів, як і не підтвердив обставин введення його в оману працівниками банку.

Доводи позивача про те, що він не отримував до укладення договору паспорт споживчого кредиту, є непідтвердженими та спростовуються пунктом 4 оскаржуваної Угоди, де позивач погодився з тим, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі з вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якої іншої інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачено нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`ясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний.

Позивач мав право вимагати отримання повної інформації про умови кредитування до укладення договору, а протягом 14 днів з дня укладення договору - відмовитись від такого договору, якщо він не погоджується з умовами договору. Проте, як видно з матеріалів справи, позивач вказаних дій не здійснював, що спростовує посилання про порушення його прав як споживача фінансової послуги при укладанні кредитного договору

Крім того, посилаючись на ч. 4 статті 11 та статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вважає, що умови оспорюваного договору у п.1 Угоди щодо встановлення банком комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 2, 25%, - є несправедливими та незаконним. Такі доводи позивача є безпідставним виходячи із такого.

Так, відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції із змінами згідно із Законом № 3795-VI від 22.09.2011) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Проте, ця норма Закону втратила чинність і на момент укладення кредитного договору стаття 11 (в редакції Закону № 1734-VIII від 15.11.2016) передбачала, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно, до ч.1 статті 3 Закону України "Про споживче кредитування" цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Отже, до правовідносини між сторонами щодо укладення кредитного договору необхідно застосовувати положення Закону України "Про споживче кредитування", а посилання позивача на норму закону, яка втратила чинність, як обґрунтування недійсності умов договору, є безпідставним.

Також, позивач вважає, що умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією - є несправедливими (в розумінні пункту 2 частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Ці положення кредитного договору є порушенням законодавства про банки та банківську діяльність, зокрема частини 3 статті 55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність».

Так, за змістом статті 20 Закону України "Про споживче кредитування" укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. До договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить: 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. Кредитодавцю забороняється пов`язувати укладення договору про споживчий кредит з вимогою укладення договорів про надання додаткових чи супутніх послуг із конкретною третьою особою.

Відповідно до частини 3 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

При розгляді даної справи, позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що послуга страхування і конкретною страховою компанією, яка включена в умови кредитного договору, була йому нав`язана відповідачем і позивач не мав можливості відмовитись від такого договору.

Крім того, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

З аналізу оспорюваного правочину, судом не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак щодо умов цього кредитного договору.

Отже, доводи позивача щодо недійсності умов оспорюваного договору є безпідставними та недоведеними, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Приватне акціонерне товариство «Альфа-страхування», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , адреса місцезнаходження: 01001, вул. Десятинна, буд. 4/6, м. Київ.

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», адреса місцезнаходження: 02160, м. Київ, вул. Соборності, буд. 19.

Суддя Н.М. Петришин