Справа № 175/4771/16
Провадження №175/1968/16
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Савчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення у приміщення,

в с т а н о в и в :

З грудня 2016 року в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення у приміщення.

04.12.2019 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області визнано яку обов`язковою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання на 10 годину 00 хвилин 08.01.2020 року, для з`ясування усіх обставин справи.

В судове засідання, призначене на 08.01.2020 року на 10.00 годин позивачі не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення про вручення поштового відправлення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи розгляд вказаної справи було відкладено на 16.03.2020 року на 10.00 годин.

08.01.2020 року об 10 годинні 51 хвилині на електрону пошту Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської обласні надійшло клопотання від позивача ОСОБА_1 про перенесення слухання справи на іншу дату у зв`язку із відпусткою поза межами України.

12.03.2020 року відповідачка ОСОБА_3 подала заяву про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак, 16.03.2020 року позивачі повторно не з`явилися в судове засідання без поважної причини, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення про вручення поштового відправлення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи розгляд вказаної справи повторно було відкладено на 14.04.2020 року на 10.30 годин.

Не з`явилися позивачі і тепер, проте про дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Стаття 44 ЦПК України зазначає, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З огляду на наведене та той факт, що позивач не повідомив суд про причини своєї неявки, в силу ч. 3ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивачі втретє не з`явилися до суду без поважних причин.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ст. 257 ЦПК України,суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

При цьому, закон жодним чином не пов`язує неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи, що позивачі були обізнаними про наявність в провадженні суду справи за їх позовом, ходом розгляду справи на протязі тривалого часу не цікавилися, до суду за викликом втретє не з`явилися, не повідомивши про поважність причин своєї неявки, явку свого представника не забезпечили, вказану поведінку позивачів суд розцінює, як відсутність у нього зацікавленості у вирішенні спору по суті, недобросовісне користування своїми процесуальними правами.

Згідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/18993/17-ц, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. Велика Палата зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за потрібне залишити позовну заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст.223, п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 257 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення у приміщення - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачам їх право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С.О.Ребров