печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

за участі секретаря судового засідання - Брачун О. О.,

вирішивши у підготовчому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання недійсними договору дарування від 08 квітня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договору дарування від 08 квітня 2004 року та зміни у свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана справа.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання недійсними договору дарування1/2 частки квартири від 08 квітня 2004 року на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки такі вимоги вже були предметом судового розгляду у справі № 757/10402/14-ц, рішення у якій набрало законної сили.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Судом встановлено, що у липні 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 08 квітня 2004 року нею та відповідачем ОСОБА_2 , та зміни у свідоцтвах про право власності на вказану квартиру.

05 серпня 2019 року ухвалою судді відкрито підготовче провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року провадження у справі закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 225 ЦПК України.

Не погоджуючись з судовим рішенням від 17 жовтня 2019 року, позивач подала апеляційну скаргу на нього, яка постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року задоволена, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року - скасована, цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У постанові Київського апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року встановлено, що слушними є доводи апеляційної скарги про те, що позови 2014 року та 2019 року мають різні правові підстави, оскільки, позов 2014 року подавався з підстав, визначених ч. 1 ст. 225 ЦК України відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; з підстав, визначених ч. 2 ст. 235 ЦК України відповідно до якої, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили; з підстав, визначених ч. 1 ст. 230 ЦК України відповідно до якої, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Правовою підставою позову 2019 року є стаття 229 ЦК України, а саме: вчинення правочину під впливом помилки.

Таким чином відсутні підстави стверджувати, що існує рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, адже підстави позовних вимог в частині визнання недійсними договору дарування1/2 частки квартири від 08 квітня 2004 рокує відмінними.

Керуючись ст.ст. 19, 43, 49, 255-256, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотань ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання недійсними договору дарування від 08 квітня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договору дарування від 08 квітня 2004 року та зміни у свідоцтва про право власності на житло.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. В. Вовк