Провадження № 2-з/761/330/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участі секретаря: Пірак М.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельну ділянку з кад. Номером :03:023:0017, на земельну ділянку з кад. Номером :03:023:0016, які належать ОСОБА_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною відчуження зазначеного майна, внесенням у реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про накладення арешту.

Заява обґрунтована такими обставинами.

18.07.2008 року між дружиною заявника, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання грошової позики, згідно з яким дружина заявника як позикодавець передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі еквівалентній 25798,08 доларів США. На отримані гроші ОСОБА_2 мала намір придбати земельну ділянку з метою її подальшого комерційного перепродажу. Строк на який грошові кошти надавались у користування та розмір відсотків за користування грошовими коштами сторонами угоди не визначались. Згодом на підтвердження отримання коштів за договором про надання грошової позики відповідачем була видана розписка про отримання нею коштів у розмірі 25798,08 доларів США. У розписці не було зазначено дати, коли саме була отримана грошова сума, проте, з державного акту про право власності на земельну ділянку, вбачається, що зазначена в розписці ділянка була придбана 18.07.2008 р., що підтверджує час отримання відповідачкою грошових коштів до цієї дати.

14.11.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено ще один договір про надання грошової позики, згідно з яким ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі еквівалентній 7430,4 долари США для тих самих цілей, тобто придбання земельної ділянки нею та ОСОБА_5 за спільні кошти та оформлення права власності на придбану земельну ділянку за ОСОБА_5 . Згодом на підтвердження отримання коштів за договором про надання грошової позики відповідачем була видана розписка про отримання нею коштів у розмірі 7430,4 доларів США. У розписці не було зазначено дати, коли саме була отримана грошова сума, проте, з договору купівлі-продажу вбачається, що зазначена в розписці земельна ділянка була придбана 14.11.2008 року, що підтверджує час отримання відповідачкою грошових коштів до цієї дати.

Таким чином загальна сума отриманих відповідачем від ОСОБА_4 грошових коштів склала 33228.48 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті заявник, як її чоловік, одноособово успадкував за законом належне їй майно та майнові права. Таким чином, право вимоги за вищезазначеними договорами про надання грошових позик перейшло до заявника.

У грудні 2019 року заявник звернувся до ОСОБА_2 з усною вимогою повернути отримані за вищезазначеними договорами позики гроші на що ОСОБА_2 запевнила заявника, що у неї відсутні гроші і все що вона може зробити - це переоформити на заявника наявні у неї земельні ділянки, які вона придбала на частину наданих їй коштів.

Під час перевірки адвокатом заявника майнового стану відповідачки згідно з даними, які містяться у реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності лише на 2 земельні ділянки загальною площею 0,37 га та на 2/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Тоді ж в лютому 2020 року заявник звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти, та пояснив, що не зацікавлений в отриманні від неї земельних ділянок, оскільки відповідно до укладених з нею домовленостей вона отримувала гроші та зобов`язувалась повернути гроші, а не передати земельні ділянки. Додатково заявник запропонував придбати у неї її нерухомість за ринковою вартістю із зарахуванням зустрічних вимог тобто зі сплатою їй вартості її квартири з вирахуванням з неї грошової суми, отриманої нею у позику (при цьому відсотки стягуватись не будуть). ОСОБА_2 попросила надати їй час на прийняття рішення до березня.

Однак з цього часу ОСОБА_2 почала уникати спілкування із заявником. А у березні 2020 року він дізнався про те, що ОСОБА_2 намагається продати наявне у неї нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Під час перевірки даних у мережі інтернет мною було виявлено наявність оголошення про продаж зазначеної квартири, на електронному спеціалізованому сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2.

19.03.2020 року заявник направив на адресу ОСОБА_2 вимоги здійснити розрахунок за договорами позики, які на момент подання даної заяви досі залишені без відповіді.

Вважаючи що вказані дії боржниці свідчать про свідоме ухилення від виконання зобов`язання за договорами позики, у зв`язку з чим звернувся із вказаною заявою.

Так, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає поверненню.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Вказана норма є імперативною.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 вказаної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані норми спрямовані на реалізацію статтей 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. А суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи зазначені норми, суд бере до уваги те, що між сторонами можливо існує спір з приводу стягнення коштів.

Так заявником на підтвердження обставин викладених у змісті заяви про забезпечення позову додано розписку без дати про отримання ОСОБА_2 7430,40 доларів США для передачі ОСОБА_5 на придбання земельної ділянки, яка була придбана ними в спільну сумісну власність і оформлена, за згодою сторін, на ім`я ОСОБА_5 . При цьому, як вбачається із вказаної розписки, її необхідно розглядати одночасно з договором про участь в спільному фінансуванні №2 від 11.11.2013 р. Аналогічна примітка міститься і в розписці про отримання 2579,08 доларів США, однак із посиланням на договір про участь в спільному фінансуванні №1 від 11.11.2013 року. Вказані обставини спростовують твердження заявника про укладення договору позики у 2008 році.

При цьому заявником не додано відповідних договорів про участь в спільному фінансуванні №1 та №2 від 11.11.2013 р.

Крім цього заявник вказує відповідача ОСОБА_2 , посилається на укладення договору із ОСОБА_2 , при цьому інформаційні довідки, виготовлені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна надано щодо суб`єкта ОСОБА_2 (за № 204346634 та за №205214876).

Як вбачається із доданих копій опису листа, вкладеного у цінний лист, заявником 19.03.2020 р. направлено ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 14.11.2008 року. При цьому заявником не додано самої вимоги.

Із наданих заявником матеріалів заяви у суду виникають сумніви та протиріччя щодо дійсних правовідносин сторін, змісту, суті та часу їх виникнення.

У відповідності до ч.4 ст. 153 ЦПК України, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Однак суд позбавлений такої можливості у зв`язку із недотриманням заявником вимог щодо змісту поданої ним заяви. Зокрема у відповідності до п.2 ч.1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності.

В порушення вказаних вимог заявником не вказано номерів засобів зв`язку та адресу електронної пошти заінтересованої особи, що унеможливлює повідомлення такої особи про розгляд відповідної заяви.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже враховуючи те, що у матеріалах заяви є розбіжності щодо доказів, в тому числі і щодо дати укладення розписок, а саме: 2008, 2013 чи 2015 роки, та враховуючи те, що заявником, в порушення п.2 ч.1 ст. 151 ЦПК України в заяві не зазначено засоби зв`язку заінтересованої особи, якщо вони йому відомі, то суд позбавлений можливості розглянути дану заяву у строки передбачені ч.1 ст. 153 ЦПК України, а тому заява підлягає поверненню на підставі ч.10 ст. 153 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 13, 81-84, 149-151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви - повернути заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: