Дата документу 15.04.2020
Справа № 937/8286/19
Провадження № 2/937/543/20
15 квітня 2020 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Горбачової Ю.В.
з секретарем с/з Мазуріною О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу,
Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, в якому просить визнати за нею право особистою приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Мелітополі і з того часу постійно мешкає та є зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_2 . Її батьками є : батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 . В 1963 році її батькові, ОСОБА_3 на підставі рішення Мелітопольського міського виконкому була надана трьохкімнатна кооперативна квартира АДРЕСА_2 на сім`ю з трьох осіб. На підставі вищезазначеного ордера, її батьки разом з братом ОСОБА_5 вселилися в житлове приміщення. В 1978 році її батько, ОСОБА_3 , повністю сплатив пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_2 . Проте в подальшому її батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , змінили місце свого проживання та вибули з квартири АДРЕСА_2 . У зв`язку з вищевказаним, а також виходячи з того, що пайовий внесок за квартиру був повністю внесений, вона замість батьків була прийнята в члени житлово-будівельного кооперативу №1 будинку АДРЕСА_3 . 21 вересня 1990 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . 28 жовтня 1991 року житлово-будівельним кооперативом №1 була видана довідка про повну сплату пайових внесків за квартиру АДРЕСА_2 , на підставі якої за нею як членом житлово-будівельного кооперативу №1 було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру. З 2009 року шлюбні стосунки з відповідачем ОСОБА_2 остаточно були припинені і в теперішній час в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. На даний час вона зареєструвала своє право власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Між тим, оскільки шлюб з відповідачем ОСОБА_2 був укладений в 1990 році, а реєстраційне посвідчення про право власності на квартиру АДРЕСА_2 було видане на її ім`я в 1991 році, то виникає спір щодо визначення права власності на вищезазначений об`єкт нерухомості. Таким чином, оскільки їй належить квартира АДРЕСА_2 після внесення пайового внеску за вищевказану квартиру її батьком ОСОБА_6 за особисті кошти, то керуючись СК України, вона вважає вказану квартиру своєю особистою приватною власністю. Вона має намір розпорядитися належним їй на праві приватної особистої власності нерухомим майном, проте в добровільному порядку вирішити питання, щодо визнання нерухомого майна її особистою приватною власністю з відповідачем неможливо, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з дійсним позовом.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов та клопотання від відповідача не надходили.
Через неявку відповідача у судове засідання, враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Мелітополі. Її батьками є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).
В 1963 році батько позивачки, ОСОБА_3 , на підставі рішення Мелітопольського міського виконкому отримав ордер на зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 на сім`ю з трьох осіб, що підтверджується копією ордера № 16 (а.с.9). На підставі вищезазначеного ордера батьки позивачки разом з ОСОБА_5 , 1962 р.н. вселилися в житлове приміщення.
Згідно довідки голови ОСББ «Тополь» Яневої B.C. від 15.07.2019 року вбачається, що у 1978 році батько позивачки ОСОБА_3 повністю сплатив пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10).
Таким чином, відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок, набуває права власності на вказану кооперативну квартиру.
В подальшому замість батьків позивачки, які вибули з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 була прийнята в члени житлово-будівельного кооперативу № АДРЕСА_4 будинку АДРЕСА_3 .
21 вересня 1990 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 21.09.1990 року міським відділом РАЦС м. Мелітополя та зроблено актовий запис №1364 (а.с.6).
28 жовтня 1991 року житлово-будівельним кооперативом №1 була видана довідка про повну сплату пайових внесків за квартиру АДРЕСА_2 , на підставі якої за ОСОБА_1 , як членом житлово-будівельного кооперативу №1, було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру. Дана обставина підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 02 грудня 1991 року, виданого Мелітопольським бюро технічної інвентаризації (а.с.8).
Позивачка зазначає, що з 2009 року шлюбні стосунки з відповідачем остаточно припинені і нею поданий позов про розірвання шлюбу, але на підтвердження даної обставини, доказів нею не надано і на час розгляду справи достовірні відомості про розірвання шлюбу між сторонами відсутні.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 175699664 від 30.07.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , та внесені відповідні відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14).
Однак, оскільки шлюб між сторонами був укладений в 1990 році, а реєстраційне посвідчення про право власності на квартиру АДРЕСА_2 було видане на ім`я позивачки у 1991 році, тому виник спір щодо визначення права власності на вищезазначений об`єкт нерухомості.
Згідно ст. 41 Конституції України,право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.
Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Таким чином, судом встановлено, що пайові внески за квартиру АДРЕСА_2 , ще задовго до вступу позивачки у шлюб з відповідачем були повністю внесені її батьком. В подальшому замість батька позивачка стала членом ЖСК №1 і у 1991 році лише здійснила юридичне оформлення свого права власності на дану квартиру.
За таких обставин, керуючись ст.57 СК України суд вважає що вказана квартира є її особистою приватною власністю, оскільки фактично була набута нею до шлюбу з відповідачем.
Позивачка зазначила, що визнання права особистої приватної власності на спірну квартиру необхідно їй для реалізації свого права розпорядитися нею.
За таких обставин, виходячи із наданих позивачем доказів, дослідивши їх, та надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожному доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі Закон № 540-ІХ).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258, 259, 265, 280, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Мелітополя Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , що належить їй на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Мелітопольським бюро технічної інвентаризації 02 грудня 1991 року за реєстровим номером № 54.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом України.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
СУДДЯ: Ю.В. Горбачова