Справа № 645/7288/19
Провадження № 8/645/2/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сілантьєвої Е. Є.,

за участі секретаря судового засідання Ятлової Ю.В .

за участю учасників процесу:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - адвокат Зарицька Катерина Юріївна, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2681 від 26.03.2019

стягувач - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року виданого за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі у розмірі однієї чверті заробітку (доходу),,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року виданого за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви 15.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заяви зазначає, що у вказаній справі наявні нововиявлені обставини, які мають істотне значення, що судом не були встановлені при видачі судового наказу, а саме, що розглядаючи вимоги по справі №645/7288/19, без судового засідання і виклику сторін, виключно на основі доданих до заяви документів, судом не були встановлені життєві обставини, які мають істотне значення для вирішення аліментних правовідносин, що умисно були приховані заявником по справі, та які мають прямий вплив на вирішення спірних правовідносин. Заявник ОСОБА_2 не мав права звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу (мало місце виключно уявне право), оскільки на момент звернення до суду, безумовне проживання дитини разом з батьком, що є процесуальною підставою для втримання аліментів і звернення до суду за видачею наказу, в дійсності не мало місце, а боржником ОСОБА_1 сумлінно виконувався власний обов`язок з проведення матеріального забезпечення дитини. Заявниця зазначає, що зареєстрованим місцем проживання дитини є місце проживання матері, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджуємо довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та довідки про реєстрацію місця проживання особи. Також вбачається, що батько не проживає з дитиною, що слід презюмувати зі слів дитини, які встановлені психологом Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, а саме у висновку за даними експериментально-психологічного дослідження ОСОБА_3 наводиться наступне твердження: «Повідомляє, що на теперішній час живе «з бабусею, мати окремо, а батько, батько для нас обладнує нову домівку». На думку заявниці, безпосередньо дитиною зазначається, що батько з дитиною не проживає. Крім того ОСОБА_1 вказує, що на теперішній час наявний судового розгляду справи про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, на підтвердження вказаних фактів було надано копію позовної заяви та ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2019 по справі №645/5671/19 про відкриття судового провадження. Без рішення суду про визнання місця мешкання дитини є незаконним стягнення аліментів на підставі судового наказу. Висновком Департаменту служб, як представника органу опіки та піклування, визначено за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що зазначені нею обставини є нововиявленими та просила переглянути ухвалений судовий наказ.

Ухвалою суду від 04.02.2020 року відкрито провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу та призначено її до розгляду.

17.02.2020 від ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення на заяву на заяву ОСОБА_1 щодо скасування судового наказу про стягнення аліментів, згідно яким він вважає, що заява не підлягає задоволенню. Так 19.11.2019 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було законно видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу). В обґрунтування заяви, ним надано нотаріально посвідчений договір від 06.11.2019 року, укладений між ним та ОСОБА_1 щодо визначення постійного місця проживання дитини сина з ним. Також відповідно до умов зазначеного договору, ОСОБА_1 , на рівні з ним повинна брати участь у вихованні сина, належним чином утримувати його та оплачувати навчання. Проте грошових коштів від матері дитини не надходило, у зв`язку з чим, він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Подана ОСОБА_1 заява не містить обставин, які є нововиявленими у розумінні Закону та взагалі не відповідають дійсності, а тому підстави для скасування судового наказу відсутні. Зокрема, у своїй заяві ОСОБА_1 не заперечує, що син ОСОБА_4 проживав з ним, вказує, що вона, в свою чергу, забезпечувала дитину. Втім дитина дійсно проживала з батьком (про це домовилися у договорі), а мати не забезпечувала дитину у цей час, проте ця обставина, у будь-якому випадку не є нововиявленою та у стягувача наявні права для отримання аліментів. Боржник безпідставно посилається, що місце проживання дитини зареєстровано за іншою адресою, цей факт не впливає на правовідносини, що виникли між сторонами. Договором сторони закріпили місце проживання дитини з батьком, а реєстрація за документами за іншою адресою не впливає на обставини справи. Крім того, ОСОБА_1 зазначає про судовий процес щодо визначення місця проживання дитини, проте позов вона подала з незрозумілих причин, фактично одразу після укладання договору та на теперішній час ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 07.02.2020 року позов залишений без розгляду. Акцентування уваги ОСОБА_1 на строковості договору стягувач вважає безпідставними, оскільки Законом передбачені шляхи щодо врегулювання питань, пов`язаних зі строками того, чи іншого документу. Та вказана обставина також не є нововиявленою, а тому відсутні підстави для скасування судового наказу. Наведена у заяві практика Європейського суду не стосується предмету даної справи, а врегульовує інші правовідносини та суті цієї справи не змінює. Дії матері щодо здійснення деяких витрат на дитину та відвідування з ОСОБА_4 лікаря є природними та жодним чином не перешкоджають реалізації батьком, в інтересах дитини, права отримувати аліменти для утримання сина. З урахуванням законності судового наказу від 19.11.2019 року та безпідставності доводів ОСОБА_1 , викладених у заяві про його скасування, просив відмовити у задоволенні заяви.

26.02.2020 від ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення відносно заперечень ОСОБА_2 , згідно яких заявниця вважає, що зміст заперечення має аналогічні доводи первісного звернення до суду, які викладені абстраговано, без врахування долучених доказів в підтвердження існування нововиявлених обставин, наводячи аргументи які прямо суперечать змісту долучених доказів. ОСОБА_2 у власних запереченнях наводиться твердження про те,

що від ОСОБА_1 грошові кошти не надходили. При цьому, у кінці заперечень ОСОБА_2 наводиться твердження: «Дії матері щодо здійснення деяких витрат на дитину та

відвідування з ОСОБА_4 лікаря є природними та жодним чином не перешкоджають

реалізації батьком, в інтересах дитини, права отримувати аліменти на утримання сина». Тобто, по суті, вказаною особою не спростовується факт сплати ОСОБА_1

грошових коштів на утримання дитини. Аліменти це грошові кошти на утримання дитини, тому, такі «природні» дії є прямим підтвердженням проведення ОСОБА_1 матеріального забезпечення дитини. Також заявниця вказує, що ОСОБА_2 у власних запереченнях наводиться твердження про те, що дитина проживає з ним. Наведене, прямо суперечить змісту долучених доказів, а саме: змісту висновку за даними експериментально-психологічного дослідження від 03.01.2020; змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та довідки про реєстрацію місця проживання особи. Таким чином, твердження про проживання дитини з батьком, не має фактичного підтвердження та доведення належними доказами. Крім того, ОСОБА_2 у власних запереченнях наводиться твердження про те, що судовий процес ініційовано фактично одразу після укладення договору. Вищенаведене твердження прямо спростовується датованістю укладеного договору та датованістю ухвали суду про відкриття провадження. Зокрема, договір щодо визнання постійного місця проживання дитини посвідчено 06.11.2019. Натомість, Ухвала про відкриття судового провадження винесена Київським районним судом м. Харкова - 23.10.2019. При цьому, сам факт звернення до суду мав місце взагалі 06.09.2019, є ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2019 про повернення позовної заяви за підсудністю. Отже, вказівки у запереченнях прямо суперечать дійсним обставинам справи. Таким чином, з огляду на зміст заперечень ОСОБА_2 , слід дійти висновку, що доводи останнього, жодним чином не спростовують змісту обґрунтувань та доказів, якими підтверджується наявність нововиявлених обставин по справі №645/7288/19, тому не є підставою для відмови у задоволенні поданої заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні заявниця та її адвокат підтримали свою заяву, та наголосили, що договір щодо визнання постійного місця проживання дитини посвідчено 06.11.2019 та основною обставиною для перегляду судового наказу є наявність спору у суді про визнання постійного місця проживання дитини. ОСОБА_1 вказала, що вона постійно купувала одяг та пересилала кошти, на підтвердження чого надала квитанції про придбання одягу дитині. Між сторонами укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, у зв`язку з чим вважала, що з неї повинні стягуватися аліменти лише в межах строку зазначеного дією договору. Нововиявленою обставиною вона вважала наявність позову в Київському районному суді м. Харкова стосовно визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, тому просила скасувати судовий наказ.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засідані заперечував проти задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, зазначивши що усі вказані обставини не відносяться до справ, а основна зазначена причина перебування справи у Київському суді, не відповідає дійсності оскільки на теперішній час справу закрито, про що є підтвердження ухвала суду про залишення позовних вимог без розгляду. В зв*язку з чим просив відмовити у задоволенні заяви

Суд, розглянувши заяву, вислухавши пояснення заявника, дослідивши надані в обґрунтування заяви документи, вважає необхідним зазначити наступне.

19 листопада 2019 року судом виненсено судовий наказ у справі № 645/7288/19, за яким стягнуто з ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання заяви 15.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 192,10 грн.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини восьмої статті 170 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статі 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта стаття 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 423 ЦПК України.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що 06.11.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Горбатюк В.С., зареєстрований в реєстрі за № 621. Відповідно до умов цього договору батьки домовилися про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дитини (п. 1.2. договору). Місцем проживання дитини батьки визначити місце реєстрації проживання батька (п. 1.3. договору).

Таким чином, про вказаний договір, який укладений між сторонами, було відомо суду під час видачі судом судового наказу від 19.11.2019 року, та є доказом, який не може бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Судом вивчалися надані в якості доказів копія позовної заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір*ю та копія Ухвали від 23.10.2019 про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю,з яких вбачається що провадження по цивільній справі відкрито 23.10.2019, договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини укладений 06.11.2019, з заявою про перегляд судового наказу заявниця звернулася 30.01.2020.

ОСОБА_1 в обгрунтування заяви про перегляд посилається на: відсутність фактичного проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 ; наявність судового розгляду справи про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю; наявність розгляду питання щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, який перебуває у Департаменті служби дітей Харківської міської ради; наявність проведення матеріального забезпечення дитини - ОСОБА_3 матір`ю - ОСОБА_1 .

Заявником не надано суду доказів на підтвердження факту не проживання дитини з ОСОБА_2 , оскільки посилання ОСОБА_1 в обгрунтування зазначеного на висновок експериментально психологічного дослідження ОСОБА_5 , 2011 року народження від 03.01.2020, в якому зазначено, що хлопчик на теперішній час живе з бабусею, мати окремо, а батько, обладнує для них нову домівку» не може слугувати доказом не проживання ОСОБА_2 за місцем свого мешкання.

Також судом вивчалась ухвала Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2020 надана ОСОБА_2 , згідно якої позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю залишено без розгляду за заявою ОСОБА_1 . Таким чином станом на час розгляду заяви відсутній судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Зазначені ОСОБА_1 у заяві обставини, щодо укладення між сторонами договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, на утримання якої стягуються аліменти, не можуть вважатися нововиявленими обставинами, що дають підстави для перегляду судового наказу про стягнення аліментів, оскільки вказаний договір було надано до заяви про видачу судового наказу та відповідно до положень Сімейного кодексу України вимогами про стягнення аліментів має право звернутися особа разом з якою проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням наведеного, суд, проаналізувавши зміст заяви про видачу судового наказу, інші наявні у справі матеріали в їх сукупності та наведені заявником підстави для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, вважає, що зазначені заявником обставини, з яких вона просить переглянути судовий наказ, не є обставинами, в розумінні ст. 423 ЦПК України, які можуть бути підставою для скасування наказу, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 259-261,423-429 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 21.04.2020 року.

Головуючий суддя -