Справа № 755/4297/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В. П.

за участі секретаря Гриценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису, суд, -

учасники справи: заявник - ОСОБА_1

представник заявника - ОСОБА_3

представник зацікавленої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ;

представник зацікавленої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Муханов А.І.

В С Т А Н О В И В :

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого просить суд встановити тимчасові обмеження стосовно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 6 - ти місяців, а саме:

- заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання ( перебування, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, а саме з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання особи( перебування), навчання, інших місць частого відвідування дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вимоги заяви мотивовано тим, що заявниця та заінтересована особа ОСОБА_2 є колишнім подружжям, шлюб було укладено 22 лютого 2017 року, а розірвано шлюб було 6 лютого 2019 року, відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва. У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 постяйно здійснював як психологічне так і физичне насильство по відношенню до заявниці, принижувавта ображав її, що стало підставою звернення ОСОБА_1 4 липня 2018 року до поліції.

Протиправна поведінка ОСОБА_2 стала підставою розірвання шлюбу, але й після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжував здійснювати стосоно заявника психологічний тиск, що виражався у безпідставних зверненнях до поліції Служби у справах дітей та сім`ї стосовно неналежного, на думку ОСОБА_2 , здійснення заявником материнських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_5 .

Поведінка зацікавленої особи ОСОБА_2 стала підставою для звернення заявника 9 січня 2020 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адмінітсрації з заявою про запобігання та протидії домошньому насильству.

7 лютого 2020 р. представником Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адмінітсрації з заявником та зацікавленою особою була проведена відповідна профілактична бесіда.

Після розірвання шлюбу заявник разом зі своєю донькою ОСОБА_5 стала проживати окремо від зацікавленою особи ОСОБА_2 .

На даний час між заявником та зацікавленою особою триває судовий спір щодо визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 , що перебуває в проваджені Васильківського міськрайонного суду Київської обл.

В рамках розгляду даної справи органом опіки та піклування Дніпровської РДА в м.Києві було складено висновок 26.02.2020 року про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Також розпорядженням Дніпровської в м.Києві РДА від 26.03.2019 р. за №226 «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини» зацікавленій особі ОСОБА_2 були встановлені дні та години для побачення та спілкування зі своєю донькою ОСОБА_5 .

Малолітня ОСОБА_5 постійно проживала зі своєю матір`ю - заявницею ОСОБА_1 та вона ніяких перещкод не чинила щодо спілкування, виховання та утримання ОСОБА_2 їх спільної доньки, але останній постійно здійснював на заявницю та малолітню психологічний тиск, що в свою чергу впливало на психоемоційний стан як заявниці так і малолітньої доньки.

4 березня 2020 року зацікавлена особа ОСОБА_2 скориствашись тим, що заявниця перебувала в судовому засіданні щодо визначення місця проживання дитини, вів в оману ОСОБА_7 , що є дідусем малолітньої ОСОБА_5 та забрав ( викрав ) останню та не повертає доньку на даний час по місцю свого проживання.

Місце знаходження зацікавленої особи ОСОБА_2 та малолітньої доньки ОСОБА_5 заявнику не відоме й на час розгляду справи, на будь - який контакт ОСОБА_2 з заявником не виходить, понад місяць заявниця не бачила своєї доньки ОСОБА_5 та не знає де вона знаходиться.

З даного приводу заявниця звернулася до правоохоронних органів та по даному факту 5 березня 2020 року були внесені відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

На підставі викладеного заявниця ОСОБА_1 просить суд видати обмежувальний припис та встановити відповідні обмеження стосовно ОСОБА_2 .

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник наполягали на задоволені заяви про видачу обмежувального припису з обставин викладених в заяві, але при цьому зазначили, що підставою звернення до суду з вказаною заявою стало фактично викрадання доньки заявниці ОСОБА_5 її батьком ОСОБА_2 , а також те, що останній приховує своє місце знаходження разом з донькою ОСОБА_5 , чим надалі продовжує спричиняти заявниці ОСОБА_1 психічні та психологічні страждання, що стало підставою звернення заявниці за відповідною медичною допомогою.

При цьому представник заявниці заявив, що вказаний спір муже бути вирішений шляхом подачі позову до суду щодо відібрання дитини.

В судовому засіданні представник зацікавленої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення заяви про видачу обмежувального припису, мотивуючи це тим, що вказана заява не обгрунтована, до суду не надано доказів заявником в обгрунтування своїх вимог, а також того, що зі сторони ОСОБА_2 застосовувалось як фізичне так і психологічне насильство.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 підтвердила той факт, що фактично з 5 березня 2020 р. та на час розгляду справи її довіритель разом з малолітньою донькою виїхали до м.Льова на відпочинок, про що була повідомлена заявниця, але повернутися до м.Києва не мають змоги в зв`язку з веденням режиму карантину по всій території України, але при цьому представник не змогла достовірно повідомити суд місце тимчасового проживання свого довірителя разом з малолітньою донькою ОСОБА_5 у м.Львові.

Але при цьому представник ОСОБА_4 підтвердила той факт, що її довіритель ОСОБА_2 не контактує з заявницею ОСОБА_8 будь - якими засобами зв`язку в тому числі і з приводу місця перебування, проживання, самопочуття малолітньої ОСОБА_5 , посилаючись на те, що ОСОБА_2 залишив свій телефон в м.Києві, а також те, що сама заявниця ОСОБА_1 просить суд обмежити спілкування її довірителя з заявницею.

При цьому представник ОСОБА_4 підтвердила той факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися складні, напружені стосунки викликані участю у вихованні, визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 .

Представник зацікавленої особи особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Муханов А.І. підтримав заяву про видачу обмежувального припису при цьому зазначив, що дійсно між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли напружені стосунки стосовно визначення участі кожного з батьків у вихованні, спілкуванні та визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 .

З приводу фактичного викрадення ОСОБА_2 доньки ОСОБА_5 та не встановлення на даний час місця знаходження малолітньої Служба звернулася з відповідним повідомленням до правоохоронних органів.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, представників заінтересованих осіб, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Статтями 15,16 ЦК України також зазначено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відповідно до положень ст.ст. 350-2, 350-3 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Згідно ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 22.02.2017 року. В шлюбі сторони народили доньку - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утриманння малолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розпорядженя Дніпровської в м.Києві РДА від 26.03.2019 р. №226 «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дтитини» були визначені дні та години участі батька ОСОБА_2 з малолітньої ОСОБА_5 у формі спілкування з малолітньою донькою.

Вказане розпорядження було видано на підставі заяви ОСОБА_2 .

Наданими заявником докази в обгрунтування своїх вомог свідчать про те, що дійсно між нею та ОСОБА_2 періодично виникали конфліктні ситуації, але в суді не були надані докази того, що зі сторони ОСОБА_2 застосовувалося фізичне насильство по відношеню до заявниці чи їх малолітньої доньки.

Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, що заявниця та ОСОБА_2 разом проводили новорічні свята разом з малоітньою донькою ОСОБА_5 в Карпатах Івано - Франківської обл.

За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя.

Згідно ст. 20 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до компетенції забезпечують надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам з урахуванням основних засад запобігання та протидії домашньому насильству, визначених статтею 4 цього Закону. Надання допомоги та захисту постраждалим особам здійснюється, зокрема, за такими напрямами: 4) забезпечення постраждалим особам доступу до правосуддя та інших механізмів юридичного захисту, у тому числі шляхом надання безоплатної правової допомоги у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу".

Також, за змістом положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника.

Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень заявника та представників, суд прийшов висновку про необґрунтованість заяви з огляду на таке, що підставою звернення до суду з вказаною заявою стало не застосування ОСОБА_2 психічного, фізичного чи іншого насильства до заявниці ОСОБА_1 , а підставою стала на думку заявниці протиправна поведіка зі сторони ОСОБА_2 стосовно заявниці викликана приховуванням місця знаходження їх спільної доньки ОСОБА_5 та не надання змоги заявниці бачитися зі своєю донькою та вказаний спір між сторонами повинен бути вирішений шляхом подачі відповідного позову для захисту своїх інтенресів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-82, 89, 350-1-350-8, 353-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення скаладено 14 квітня 2020 р .

Відомості щодо учасників справи:

Заявник - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ;

Зацікавлені особи: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, адерса м.Київ, вул. Краківська, буд.20.

Суддя: