Дата документу 14.04.2020
Справа № 334/8527/18
Провадження № 2/334/428/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення,

ВСТАНОВИВ:

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. У позові зазначає, що Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення,централізованого постачання гарячої води(підігріву питної води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові розподільчі системи.

Між тепловою організацією та споживачем - ОСОБА_2 було укладено договір від 08.09.2010року «Про надання послуг з централізованого опалення,постачання гарячої води».

Концерн «МТМ» надавав послуги з централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 , споживачем цих послуг є відповідач ОСОБА_1 , якою набуто право власності на вказану квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2017 року.

Згідно позовної заяви, концерн «МТМ» у період з 01.10.2016р. по 05.04.2018р. надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 20110,05 грн. Державою за рахунок субсидії здійснено часткове погашення боргу в розмірі 8024,38 грн. за надані послуги. Таким чином, станом на 01.05.2018 року сума заборгованості складає 12085,67 грн.

Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за вказаний період і стягнути судові витрати по оплаті судового збору. Оскільки відповідачка є спадкоємицею померлої ОСОБА_2 .

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Вважає, що строк позовної давності до відповідача ОСОБА_1 не пропущено, при цьому не надав доказів, коли саме позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 у судових засіданнях проти позову заперечувала в повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності. Суду пояснила, що Договір від 08.09.2010 року її мати не підписувала, оскільки хворіла та не могла фізичного цього зробити. ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була знята з реєстраційного обліку протягом одного місяця з дня смерті. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Вважає, що позивачу було відомо про смерть ОСОБА_2 ще у жовтні 2016 року, з позовом позивач звернувся до суду лише 22.10.2018 року, тому в силу ч.4 ст. 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги.

Сторони у призначене на 14.04.2020 року судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дотримуючись розумних строків розгляду справи, передбачених чинним ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготованого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначені висновки узгоджуються із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 та від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13).

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за послуги опалення, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем.

Концерн «МТМ» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Між тепловою організацією та споживачем - ОСОБА_2 було укладено договір від 08.09.2010року «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води».

Концерн «МТМ», який є виконавцем послуг, у період з 01.10.2016 по 05.04.2018 надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 20110,05 грн. Державою за рахунок субсидії здійснено часткове погашення боргу в розмірі 8024,38 грн. за надані послуги. Таким чином, станом на 01.05.2018 року сума заборгованості складає 12085,67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

За вказаний період заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення на адресу Концерну «МТМ» не надходило.

Доказів відсутності опалення у квартирі за адресою АДРЕСА_1 у період з 01.10.2016 по 05.04.2018, відповідачем не надано.

Позивач не має юридичної та технічної можливості відключити приміщення Відповідача від централізованого опалення. Юридичним обґрунтуванням такої заборони є п. 25 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року, де закріплено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а також норми Наказу Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06.10.2007 року, де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. Зокрема, внесені Наказом Мінжитлокомунгоспу № 169 від 06.10.2007 року зміни унеможливлюють відключення від ЦО та ГВП окремих квартир у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку.

З технічної точки зору відключення окремих приміщень від мереж ЦО й ГВП вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку в цілому й на санітарно-гігієнічні умови інших квартир та суміжних приміщень, адже порушується гідравлічний і тепловий режими, що призводить до розбалансування внутрішньобудинкової системи опалення, яка належить до інженерної системи будинку як цілісного майнового комплексу. Згідно з вимогами відповідних будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув`язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом. Важливою й непереборною властивістю вже наявного централізованого теплопостачання є технічна нероздільність системи, у якій робота кожного елемента системи теплопостачання кожного споживача гідравлічно впливає на роботу всіх елементів системи. Будь-яке втручання в неї, шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення), погіршує роботу загальної системи, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимо відповідно до Цивільного кодексу України та Конституції України.

Тож, Позивач з огляду на норми діючого законодавства та зважаючи на права інших мешканців будинку не має права відключити приміщення Відповідача від централізованої системи опалення.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечення відповідача щодо відсутності підстав для сплати за надані позивачем послуги з теплопостачання у зв`язку з відсутністю договору, судом до уваги не приймається, з огляду на таке.

Судом встановлено, що договір на надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води між Концерном «МТМ» та відповідачкою не укладався, але теплова енергія у квартиру відповідача надавалась, заяву про відключення від теплопостачання відповідачі не подавали, таким чином ОСОБА_1 знаходиться у фактичних договірних відносинах з Концерном «МТМ». Отже, відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, щодо спливу строку позовної давності, оскільки заборгованість яка належить до сплати нарахована за період з 01.10.2016 року, тобто через два роки після смерті спадкодавця. З вимогою про стягнення заборгованості за час життя померлої ОСОБА_2 , Концерн «МТМ» до суду не звертався.

За приписами статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1-3, 5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За положеннями ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, чинним законодавством України встановлений обов`язок власника квартири нести витрати пов`язанні з утриманням квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_1 16.11.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що саме з моменту набуття права власності ОСОБА_1 має нести відповідальність за сплату послуг з централізованого опалення, що становить 7141,50 гривень (9476,72 грн. - сума боргу за період з 01.11.2017 року по 01.05.2018 року-2335,22 грн. часткове погашення боргу за рахунок субсидії).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1041 грн. 17 коп.

Керуючись ст. 317, 319, 322, 526, 1281 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), суд,

ВИРІШИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 49) заборгованість в сумі 7141 (Сім тисяч сто сорок одна) гривня 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (рахунок № НОМЕР_3 Установа банку: Філія - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО 313957, ) судовий збір у розмірі 1041 (Одна тисяча сорок одна) гривня 17 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строки на подання заяви про перегляд заочного рішення та на подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, продовжуються на строк дії карантину, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2020 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.