Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 176/2516/15-ц

провадження № 61-6445св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року у складі суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивований тим, що за умовами кредитного договору від 18 вересня 2006 року № DNJ0GK00000082 відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5 100,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на строк та у порядку, які встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном дії договору до 17 вересня 2021 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк», Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, , уточнивши позовні вимоги, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 15 лютого 2016 року складає 3 840, 89 доларів США, з яких заборгованість за кредитом становить 3 157,04 доларів США, 412, 80 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 128, 52 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 142, 53 доларів США - пені.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що при укладенні валютного кредитного договору вона хоча і діяла добровільно, проте не мала реальної можливості оцінити його положення та наслідки, у зв`язку з чим вимушена самостійно нести ризики щодо зміни курсу валюти, сплачуючи при поверненні кредитних сум за конвертацію національної валюти в іноземну.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року у складі судді Волчек Н. Ю. зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 на підставі заяви представника останньої залишено без розгляду.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року у складі судді Волчек Н. Ю. у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2017 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 840, 89 доларів США заборгованості за кредитом, 412, 80 доларів США заборгованості за відсотками та 3 725,73 грн пені.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції за відсутності доказів отримання кредиту, із визначенням валюти кредитування, та відсутності доказів стану заборгованості за кредитним договором, безпідставно задовольнив позовні вимоги банку, які не підтверджені жодним належним доказів, та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, матеріали даної справи витребувано із суду першої інстанції.

Інші сторони не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

06 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 18 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNJ0GK00000082, згідно з яким банк надає відповідачу кредит в розмірі 5 100 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк та у порядку, які встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном дії договору до 17 вересня 2021 року.

З метою забезпечення позичальником виконання умов цього договору між сторонами, того ж дня, було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з розрахунком наданим позивачем, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 15 лютого 2016 року, виникла заборгованість в розмірі 3 840, 89 доларів США, з яких 3 157, 04 доларів США - заборгованість за кредитом, 412, 80 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 128, 52 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 142, 53 доларів США - пені.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, визначився правильно з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення спору з урахуванням наданих сторонами доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань з неї на користь банку підлягають стягненню 3 840, 89 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 82 525,03 грн заборгованості за кредитом, 412,80 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 10 790, 59 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3 725, 73 грн пені на погашення заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2006 року станом на 15 лютого 2016 року.

Водночас апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банка 128,52 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом, оскільки сплата комісії умовами договору не передбачена.

Разом з цим, апеляційний суд зауважив, що як кредитний, так і іпотечний договори, укладені з ОСОБА_1 є дійсними. Проте незважаючи на те, що ОСОБА_1 хоча і оспорювала кредитний договір, фактично визнавала як існування у неї кредитних відносин з банком з приводу отриманого валютного кредиту для розрахунку за куплену та передану нею в іпотеку банку квартиру, так і виконання своїх зобов`язань з погашення кредитних сум.

При цьому доказів про те, що розмір заборгованості має інший, ніж зазначений банком розмір, нею не надано. Крім того від розгляду зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору її представник відмовився, кредитний договір залишився дійсним, а дійсний кредитний договір підлягає виконанню і одностороння відмова від його виконання законом не передбачена.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:В.С. Жданова В.М. Ігнатенко
В.А. Стрільчук М.Ю. Тітов