Провадження № 2/761/1042/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відокремлений підрозділ Моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Раритет», про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відокремлений підрозділ Моторвагонне депо Фастів-1 ДТГО «Південно-Західна залізниця», про відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду справи за клопотанням сторони позивача у порядку ст.ст. 51, 53, 197 ЦПК України судом замінено первісного відповідача Регіональну філію «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» належним відповідачем АТ «Українська залізниця», а також залучено до участі у справі ПрАТ «СК «Раритет» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Свої вимоги з врахуванням їх уточнення позивач обґрунтовує тим, що його син ОСОБА_2 , перебуваючи у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом Моторвагонне депо Фастів-1 ДТГО «Південно-Західна залізниця», загинув від нещасного випадку, який трапився на виробництві при виконання ним своїх трудових обов`язків. Так, 10.07.2013 р. о 20 год. 15 хв. ОСОБА_2 , який працював помічником машиніста електропоїзду, перебуваючи у тамбурі вагона № 51407 електропоїзду на залізничній станції «Ніжин», після висадки пасажирів, відкривши шафу № 2 з електрообладнанням для перевірки заряду акумуляторних батарей, був уражений електричним струмом високої напруги, що призвело до його смерті. Позивач вважає, що вказаний нещасний випадок з його сином стався виключно через несправність системи електрозахисту дверей вказаної шафи, що свідчить про невідповідність безпеки вказаного устаткування вимогам нормативних актів про охорону праці. За таких обставин, посилаючись на ступінь моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати та істотність вимушених змін у житті, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю його сина, 500000,00 грн.

Ухвалою від 14.03.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 01.10.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що син позивача ОСОБА_2 перебував на посаді помічника машиніста електропоїзду у Відокремленому підрозділі Моторвагонного депо Фастів-1 ДТГО «Південно-Західна залізниця», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Так, 10.07.2013 р. о 20 год. 15 хв. ОСОБА_2 , який працював помічником машиніста електропоїзду, перебуваючи у тамбурі вагона № 51407 електропоїзду на залізничній станції «Ніжин», після висадки пасажирів, відкривши шафу № 2 з електрообладнанням для перевірки заряду акумуляторних батарей, був уражений електричним струмом високої напруги, що призвело до його смерті.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 287, виданого 11.07.2013 р. Ніжинським міжрайонним відділенням Обласного бюро СМЕ МОЗ України, смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступила внаслідок впливу електричного струму (нещасний випадок).

Згідно з актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10.07.2013 р. з помічником машиніста електропоїзда ОСОБА_2, комісія прийшла до висновку про невизнання вказаного нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, а таким, що стався внаслідок використання електричної шафи № 2 з особистої потреби, щоб сховати, а потім дістати гаманець і підпадає під дію пп.2 п.16 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1232. Акт за формою Н-1 не складається.

Разом з тим, 24.07.2013 р. лінійним відділом на ст. Ніжин УМВС України на Південно-Західній залізниці внесено відомості до ЄРДР за № 0000141 за фактом вчинення таємного викрадення майна ОСОБА_4 (гаманця), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

За результатами досудового розслідування 28.08.2013 р. слідчим винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 284 КК України, оскільки у діяннях відстійній склад кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування будь-яких обставин вчинення кримінального правопорушення, предметом якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), чи іншої причетності до вказаного правопорушення помічника машиніста електропоїзду ОСОБА_2 встановлено не було.

Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням та вказаною постановою фактично спростовані обставини, викладені у акті проведення спеціального розслідування нещасного випадку, а саме ті, що нещасний випадок стався внаслідок використання ОСОБА_2 електричної шафи № 2 з особистої потреби для приховання гаманця.

Так, з врахуванням вказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження 25.07.2014 р. складено акт проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, в якому комісія прийшла до висновку визнати нещасний випадок, що стався з помічником машиніста електропоїзда ОСОБА_2 . таким, що пов`язаний з виробництвом. Нещасний випадок стався під час перебування потерпілого на робочому місці й підпадає під пп.2 п.15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1232. Стосовно ОСОБА_2 вирішено скласти акт за формою Н-1.

Відповідно до акту Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, помічник машиніста електропоїзда ОСОБА_2 самовільно, без виробничих потреб відкрив спеціальним ключем шафу № 2 вагону електропоїзду ЕР-9м № 51407 в складі електропоїзду ЕР-9м № 555 й був уражений електричним струмом 110В, так як при дії цього струму виникає раптова зупинка серця.

Також зазначено, що ОСОБА_2 порушив вимоги інструкцій та знаходився у зоні частин електрообладнання, що перебуває під напругою.

Разом з тим, зі змісту постанови старшого слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, винесеної 23.02.2018 р. у кримінальному провадженні, внесеному 11.07.2013 р. до ЄРДР за № 0000129 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України, вбачається, що з врахуванням висновку експертів за результатами проведення судової електротехнічної експертизи № 1187/16/47/20233/16-47 від 19.12.2016 р., встановлено, що при справній системі електрозахисту під час відчиненні дверей шафи № 2 ураження струмом високої напруги є неможливим, а тому на момент роботи помічника машиніста електропоїзду ОСОБА_2 електроустаткування у електрошафі № 2 вагону № 51407 електропоїзду № 6020 ЕР9М № 555 знаходилось у несправному стані.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_2 загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався через несправність системи електрозахисту дверей шафи № 2 електропоїзду.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За правилами, передбаченими ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Положеннями ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За умови, коли виробнича травма або професійне захворювання мали місце до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв`язку з виробничою травмою, професійним захворюванням, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого підлягають застосуванню положення ст. 1168 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.09.2015 р. у справі № 6-576цс15, та від 09.09.2015 р. у справі № 6-322цс15.

У спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167 ЦК України. До таких висновків приходив й Верховний Суд України, у постановах від 24.10.2012 р. у справі № 6-123цс12, від 13.11.2013 р. у справі № 6-120цс13 та від 25.06.2014 р. у справі № 6-66цс14.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позивач правомірно просить суд відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду, яка полягає у виникненні та наявності моральних страждань, внаслідок загибелі рідного сина ОСОБА_2 у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, зміні в організації життя, сімейного укладу та припиненні родинних відносин.

Також в судовому засіданні встановлено, що оскільки АТ «Українська залізниця» було передано рухомий склад та все майно Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», яке на даний час перебуває в стані припинення, у виробничому підрозділі якого працював загиблий, тому саме воно має відшкодовувати завдану позивачу моральну шкоду.

Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При чому, суд враховує, що як вірно визначено у п.6.4 Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004 р. № 35-13/797 «Відшкодування моральної шкоди» моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи.

Так, суд вважає, що сам факт смерті сина позивача при встановлених обставинах справи, свідчить про завдання йому моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, яких він зазнав і його вимушених негативних життєвих змінах. Однак, оцінити розмір таких душевних страждань та їх життєвих змін відносно позивача об`єктивно неможливо, так як таке поняття як «життя людини» не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього. Тому, суд при вирішенні даної справи керується засадами розумності, виваженості та справедливості, з метою забезпечення належної сатисфакції у відносинах сторін та окрім самого факту завдання моральної шкоди позивачу, враховує також права та інтереси відповідача.

Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у житті, а також, приймаючи до уваги конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю сина, 100000,00 грн. буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та буде переживати, а в задоволенні іншої частини вимоги позивачу необхідно відмовити.

Також в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відокремлений підрозділ Моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Раритет», про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: