ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-6386/08

Провадження № 22-ц/818/3207/20

27 квітня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 серпня 2008 року у складі судді Грищенко І.О. по цивільній справі № 2-6386/08 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 серпня 2008 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ «В-2», загальною площею 376 кв.м., житловою площею 106,1 кв.м. з надвірними будівлями, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 .

У квітні 2020 року на рішення суду, яким його позов задоволено, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та відмовити йому у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Згідно з пунктом 13 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Ставлячи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що в судовому засіданні він присутній не був, а про рішення йому стало відомо 12 березня 2020 року після ознайомлення з матеріалами справи його представником.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що рішення суду постановлено 26 серпня 2008 року в присутності ОСОБА_1 .

На а.с. 34 міститься протокол судового засідання від 26 серпня 2008 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 особисто приймав участь у судовому засіданні.

Крім того, на а.с.36 знаходиться заява ОСОБА_1 від 26 серпня 2008 року про надання копії судового рішення із зазначенням «копію рішення отримав 09 .09. 2008 року».

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана на поштове відділення 13 квітня 2020 року та зареєстрована в суді 16 квітня 2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто, майже через 12 років з дня проголошення судового рішення.

Отже, вважати, що ОСОБА_1 не був обізнаний про існування рішення суду та не мав можливості оскаржити у визначений законом строк рішення суду - не можна.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Законом чітко визначено щодо відсутності підстав для поновлення строку у випадку подачі скарги після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, окрім двох випадків, які у даному випадку застосуванню не підлягають, оскільки позивач особисто був присутній в судовому засіданні, а обставин непереборної сили ним не зазначено.

За таких обставин у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 серпня 2008 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст.358 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 серпня 2008 року у складі судді Грищенко І.О. по цивільній справі № 2-6386/08 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2020 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Тичкова О.Ю.