ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4113/20 Справа № 201/2030/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Жилсервіс-5» ДМР про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом КП «Жилсервіс-5» ДМР від 02.04.2018 року № 124-к його з порушенням трудового законодавства було звільнено з роботи 02 квітня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. При звільненні з займаної посади позивачу не було запропоновано жодної іншої вакансії, не зважаючи на наявність вільних вакансій, не враховано його переважне право залишення на роботі, оскільки він є багатодітним батьком і єдиний утримує свою родину, у тому числі, дружину, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На засідання профспілкового комітетут з приводу звільнення позивача не запрошували, звільнення відбулось з порушенням місячного строку з дня отримання згоди профспілкового комітету на звільнення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Жилсервіс-5» ДМР від 02.04.2018 № 124-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Комунальному підприємстві «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на посаді заступника директора. Стягнуто з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на роботі у сумі 275 096,85 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати та рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати у місячному розмірі на підставі п.п.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено до негайного виконання.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому апелянт зауважив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Також, на думку апелянта, неправильним є висновок суду про наявність порушень, допущених відповідачем при звільненні позивача з роботи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі відповідає не у повній мірі.

Судом встановлено, що 25.05.2015 року наказом відповідача № 58-к позивач був прийнятий на посаду юриста Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Наказом Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 31.08.2015 року № 7/1-к позивач був переведений на посаду заступника директора.

Наказом Комунального підприємства "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради від 22.01.2018 року № 40-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» було вирішено внести зміни до штатного розпису, скоротивши одну штату одиницю заступника директора з юридичних питань.

З указаним наказом позивача було ознайомлено 02.02.2018 року. Попередження про скорочення штату працівників по Комунальному підприємству «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 01.02.2018 року, яким було повідомлено позивача про те що посада, яку він займає, підлягає скороченню, було вручено позивачу 02.02.2018 року.

02.04.2018 року наказом Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради № 124-к позивача було звільнено з роботи 02 квітня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також виплачено йому вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем при його звільненні з роботи було порушено норми трудового законодавства.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення вимог Кодексу законів України про працю не було запропоновано позивачу вакантних посад для подальшого працевлаштування, не взято до уваги, що ОСОБА_1 мав перевагу при залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, порівняно з іншими особами, що займали посаду заступника директора, не надано доказів повідомлення позивача про те, що на засіданні профспілкового комітету буде розглядатись саме питання його звільнення. У зв`язку з поновленням позивача на роботі суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 275 096,85 гривень. При цьому суд не знайшов підстав для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 .

Даючи оцінку заяві КП «Жилсервіс-5» ДМР про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції зазначив, що відправлення ОСОБА_1 позовної заяви через службу кур`єрської доставки було здійснено в межах строку, визначеного законодавством.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У пункті 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз*яснено, що, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з

цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Так, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду про дотримання ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом є помилковим з огляду на наступне.

Згідно положень статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Матеріалами справи встановлено, що 02.04.2018 року наказом Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради № 124-к позивача було звільнено з роботи 02 квітня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також виплачено йому вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. У цей же день позивач отримав свою трудову книжку, що засвідчив своїм підписом у книзі обліку трудових книжок.

Згідно відмітки на поштовому конверті та дати реєстрації вхідної кореспонденції, позов ОСОБА_1 до КП Жилсервіс-5 ДМР про поновлення на роботі та виплату належних йому сум надійшов до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська 19.02.2019 року.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він своєчасно звернувся до суду з даним позовом, а саме через службу кур*єрської доставки 29 квітня 2018 року, що підтверджується кур*єрською накладною, спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне.

Як видно з накладної кур*єрської служби доставки НОМЕР_1 , позовна заява ОСОБА_1 про поновлення на роботі була доставлена до суду першої інстанції 19.02.2019 року (а.с.15), про що відповідальним працівником зроблено відповідну відмітку про отримання та зареєстровано заяву за вх. № 5915. Зазначена дата - 19.02.2019 року, направлення позовної заяви до суду також підтверджується відміткою на конверті кур*єрської служби із зазначенням номеру накладної 207956. (а.с.16)

Згідно листа ПП НВФ ТВІН-ДМ №07/04-20 від 07.04.2020 року, зазначена організація надає кур*єрські послуги на договірній основі з безготівковою оплатою. Договору з ОСОБА_1 організація не має та послуги йому не надавала. Бланки кур*єрських накладних та конверти не є документами суворої звітності, а лише розхідним матеріалом, який на безоплатній основі для розширення інформації надається різним кур*єрським службам України. Номер накладної, згідно якої було здійснено відправлення поштової кореспонденції позивача, був виданий ФОП ОСОБА_2 .

З листа ОСОБА_2 від 07.04.2020 року вбачається, що договірних відносин на постійній основі у нього з позивачем немає. Однак було здійснено відправлення згідно копії накладної №207956, яка датована 29.04.2018 року. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що оригінали накладних за 2018 рік утилізовані, тому дату цієї доставки він повідомити не може.

Враховуючи те, що у матеріалах справи міститься копія накладної про відправлення поштової кореспонденції ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, оригінал якої дослідити суд не має можливості у зв*язку з її утилізацією, з огляду на те, що на конверті про відправлення позовної заяви ОСОБА_1 зазначена дата 19.02.2019 року та номер накладної 207956, що співпадає з датою реєстрації вхідної кореспонденції Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, то колегія суддів критично ставиться до твердження позивача про те, що він звернувся до суду з позовом у квітні 2018 року, а не у лютому 2019 року.

Серед іншого апеляційний суд зазначає, що при наданні кур*єрських послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір на разову доставку відправлення (т.1 а.с. 15 зв.) При порушенні строків доставки поштової кореспонденції вказаним договором передбачено можливість пред*явити службі доставки претензію протягом 40 днів. Згідно листа ОСОБА_2 від 07.04.2020 року жодних претензій від ОСОБА_1 щодо несвоєчасності доставлення його позовної заяви до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська за період з квітня 2018 року по лютий 2019 року не надходило.

З урахуванням того, що кур*єрські накладні є розхідним матеріалом та не підлягають суворій звітності, крім того, згідно листа ПП НВФ ТВІН-ДМ №07/04-20 від 07.04.2020 року, у якості реклами вони розповсюджувалися серед кур*єрських служб, зазначення дати відправлення до суду позовної заяви ОСОБА_1 29.04.2018 року не є доказом звернення позивача до суду саме 29.04.2018 року.

Натомість, на поштовому конверті про відправлення поштової кореспонденції згідно кур*єрської накладної номер 207956 зазначено дату 19.02.2019 року, що співпадає з датою реєстрації судом позовної заяви ОСОБА_1 .

За наведених обставин посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, на те, що позовна заява до КП «Жилсервіс-5» ДМР про поновлення на роботі подана ним 29.04.2018 року, що підтверджується відміткою у накладній НОМЕР_1 , спростовується матеріалами справи.

Крім того колегія суддів апеляційного суду критично ставиться до пояснень позивача у суді першої інстанції про те, що він не цікавився станом розгляду своєї справи про поновлення на роботі з квітня 2018 року по лютий 2019 року, оскільки був упевнений, що його позовна заява знаходиться на розгляді у Жовтневому районному суді м.Дніпропетровська. З цього приводу апеляційний суд звертає увагу на рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», у якому Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За правилами частини першої статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У разі пропуску, передбачених статтею 233 КЗпП України, строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору та вирішує його по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав, не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог по суті.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаної норми викладений, зокрема, в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 303/798/17 (провадження № 61-20708св18), від 22 травня 2019 року в справі № 757/53948/16-ц (провадження № 61-7248св18).

Враховуючи те, що трудову книжну ОСОБА_1 отримав 02.04.2018 року, а до суду з позовом звернувся 19.02.2020 року, тобто після спливу строку, встановленого ст.233 КзпП України, з огляду на відсутність клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду та відсутності поважних причин його пропуску, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв*язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з позовом.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем у зв*язку з апеляційним розглядом справи, підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати, понесені Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради у сумі 6268,45 грн., компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М.Деркач

Е.Л.Демченко

М.О.Макаров