Справа № 210/245/20
Провадження № 2/210/918/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" березня 2020 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач посилається на те, що 31.03.1998 року згідно з розпорядженням № 42 був прийнятий бункерувальником на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь", правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 09.01.2020р. згідно з наказом по підприємству № 25/л був звільнений з посади бункерувльника піддільниці Обертові печі (Основні виробничі дільниці) Дільниця виробництва вапна дільниці Технологія вогнетривно-вапняного цеху за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення слугував наказ по підприємству № 808 від 26.07.2019 «Про внесення змін до штатного розкладу вогнетривно-вапняного цеху » (надалі - наказ № 808). Наказом № 808 визначено, що при внесені змін в штатному розкладі вогнетривно-вапняного цеху виключити штатні одиниці згідно додатку 1, у тому числі виключити і посаду, на якій працював позивач.

Позивач вважає, що його звільнення є незаконним, здійсненим з грубні порушеннями чинного трудового законодавства з огляду на наступне: згідно Статуту ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, право наймати та звільняти працівників Товариства належить виключно генеральному директору. Наказ по підприємству № 25/л від 09.01.2020р. про звільнення позивача підписано в.о. директора департаменту з персонал ОСОБА_2 К., яка не має на це відповідних повноважень. Наказом по підприємству № 25/л від 09.01.2020р. було звільнено з підприємства позивача, який не має ні якого відношення до позивача. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до первинної організації профспілки 24.102019р. поданням № 05-967 з проханням надати згоду на звільнення позивача за скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідь на подання первинна організація профспілки направила витяг із протоколу засідання президії первинної організації профспілки від 08.11.2019р. за № ПК-563. Позивача звільнили 09.01.2020р., тобто через 2 місяці після одержання відповіді виборного органу профспілки.

Позивач зазначає, що при звільненні було допущене порушення, якою встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації членом якої є працівник. На ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг створено первинну організацію профспілки трудящих металургійної гірничодобувної промисловості України публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», членом якої є позивач. 24.10.2019р. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до первинної організації профспілки з поданням № 05-967 з проханням надати згоду на звільнення позивача за скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідь на подання первинна організація профспілки направила витяг із протоколу засідання президії від 08.11.2019р. За № ПК-563, в якому містилась відмова в наданні згоди на звільнення позивача з наступних підстав: в порушення ст. 42 КЗпП України адміністрація підприємства не врахувала переважне право залишення на роботі ОСОБА_1 як працівника з більш високою кваліфікацією. В порушення ст. 42 КЗпП України адміністрація підприємства не врахувала переважне право залишення на роботі ОСОБА_1 як працівника з більшим стажем праці. Дане подання підписане посадовою особою, яка не має на це відповідних повноважень. Президія профспілки вважає дане скорочення безпідставним та не пов`язаним із змінами в організації виробництва та праці.

Крім того, вважає, що власником не було враховане переважне право позивача на залишення на роботі, яке полягає в тому, що, скоротивши посаду позивача, на підприємстві залишили велику кількість працівників з меншою кваліфікацією (розрядом) та продуктивністю; на підприємстві залишились працівники з менш тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві ніж у мене (березень 1998 року).

Також, позивач вважає, що йому були запропоновані не всі вакантні посади, які існували на підприємстві на момент його звільнення. При цьому йому свідомо пропонувалися лише посади, на яких він не може працювати за станом здоров`я. Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ по ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг № 25/л від 09.01.2020р.Поновити позивача на посаді бункерувльника піддільниці Обертові печі» (Основні виробничі дільниці) Дільниця виробництва вапна дільниці Технологія вогнетривно-вапняного цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь середи заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 910,90 грн.

Ухвалою суду від 06.02.2020 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх.. № 6807/20, 19.03.2020 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 06.02.2020 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що при звільненні позивача роботодавцем були додержані всі вимоги чинного трудового законодавства України, а отже відсутні підстави для задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Третя особа Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі 21.02.2020 р., що підтверджується штемпелем на повідомленні про отримання, яке знаходиться в матеріалах справи не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзиви представника відповідача, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст.15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , з 31.03.1998 року згідно з розпорядженням №42 позивач був прийнятий бункерувальником на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг, та по 09.01.2020 року позивач перебував у трудових відносин з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг». (Том 1, а.с. 8).

Наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №808 від 26.07.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису вогнетривно-вапняного цеху» з 01.11.2019 року з штатного розпису вогнетривно-вапняного цеху виключено професію «бункерувальник» піддільниці «Обертові ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Основні виробничі дільниці) «Дільниці виробництва вапна» дільниці «Технологія» в кількості 3 штатні одиниці, на одній з яких працював ОСОБА_1 (а.с.42-44).

29 липня 2019 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом №808 від 26.07.2019 року, про що свідчить власноруч вчинений позивачем напис (а. НОМЕР_2 ).

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 29.07.2019 року шляхом видачі розпорядження №495 було створено відповідну комісію для виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, тобто для проведення процедури можливого перепрацевлаштування осіб, посада яких підлягали виключенню зі штатного розпису підприємства (а.с.45).

Так, відповідно до частин 1 та 3 ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

На виконання п. 2.3 наказу №808 від 26.07.2019 року ОСОБА_1 14.08.2019 року комісією було вручено Попередження №1 про майбутнє звільнення із запропонуванням іншої роботи. Згідно вказаного документу ОСОБА_1 був попереджений про можливе майбутнє звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж 01.11.2019 року (а.с.46-47).

Разом з вказаним попередженням про звільнення ОСОБА_1 було надано перелік вакантних посад по підприємству станом на дату попередження про звільнення, в тому числі і посад, що може виконувати Позивач з урахуванням перенавчання за рахунок коштів підприємства (а.с.48-49).

З наданого роботодавцем переліку вакантних посад ОСОБА_1 обрав роботу за професією «слюсар-ремонтник» в структурних підрозділах підприємства конвертерному цеху та парогазовому цеху, що підтверджується актом №1 від 14.08.2019 року про надання роботи, в якому міститься підпис Позивача (а.с.50-51).

Згідно вказаного Акту №1 від 14.08.2019 року, комісією було роз`яснено ОСОБА_1 про необхідність відвідування в строк до 21.08.2019 року структурних підрозділів, в яких він обрав роботу, для ознайомлення з умовами праці за обраною професією. Комісією також було роз`яснено ОСОБА_1 процедура та умови переведення у випадку обрання іншої роботи на підприємстві та встановлений строк для подання особистої заяви про переведення до 23.08.2019 року.

При цьому, ОСОБА_1 підтвердив власним підписом, що у випадку якщо він без поважної причини до вказаної дати не звернеться у кадрове адміністрування з особистою заявою про переведення, то така бездіяльність розцінюється як відмова від запропонованої іншої роботи на підприємстві (а.с.51)..

Згідно службових записок начальника конвертерного цеху від 19.11.2019 року та парогазового цеху від 18.11.2019 року, ОСОБА_1 відвідував вказані структурні підрозділи, ознайомився з умовами праці, графіком та особливостями роботи, однак не подавав заяв про переведення станом на дати складання вказаних доповідних записок (а.с.52-53).

17 жовтня 2019 року комісією вдруге було надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад - список № 511-136 від 17.10.2019 року (а.с.54-55). Однак Позивач, ознайомившись з переліком вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено Актом №2 від 17.10.2019 року про відмову від переведення, та власноручно зробленим Позивачем на вказаному акті написом про ознайомлення з його змістом (а.с.56).

22 листопада 2019 року комісією було втретє запропоновано Позивачу переведення на іншу роботу в межах підприємства та надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад №511-154 від 22.11.2019 року (а.с.57-58). Однак Позивач, ознайомившись з переліками вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено Актом №3 від 22.11.2019 року про відмову від переведення (а.с.59).

В акті №3 від 22.11.2019 року зазначено про те, що комісія з перепрацевлаштування поставила ОСОБА_1 питання щодо причин не подання заяв про переведення на посади, які він обрав для ознайомлення з умовами праці 14.08.2019 року, на що Позивач повідомив, що його не влаштовує графік роботи та відсутність кар`єрного росту (а.с.60).

09 січня 2020 року комісією було вчетверте запропоновано Позивачу переведення на іншу роботу в межах підприємства та надано ОСОБА_1 інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад №511-1 від 09.01.2020 року (а.с.61-63). Однак Позивач, ознайомившись з переліками вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено Актом №4 від 09.01.2020 року про відмову від переведення (а.с.64).

Так, судом встановлено, що при проведенні процедури перепрацевлаштування ОСОБА_1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» чотири рази пропонував наявні вакантні посади, однак позивач не підтримав жодної вакантної посади та взагалі не виявив бажання щодо перекваліфікації за рахунок підприємства.

Суд вважає, що відпоідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в повному обсязі було виконано вимоги частин 1 та 3 ст. 492 КЗпП України, а саме Позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому чотири рази пропонувались наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, в тому числі і ті, що потребували перенавчання, однак Позивач спочатку обирав прийнятну для себе посаду для переведення, однак не подав заяви про переведення, а згодом взагалі став відмовлятись від обрання вакансії для переведення, тобто фактично неодноразово відмовився від можливого переведення на іншу роботу.

Тобто, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» були в повному обсязі виконані вимоги законодавства щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає звільненню за п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України, переведення на іншу роботу, чотири рази надавав Позивачу інформацію про наявні вакантні посади на підприємстві, а тому доводи відповідача щодо невиконання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог трудового законодавства щодо можливого працевлаштування працівника, що вивільнюється, є безпідставними та спростовуються вищезазначеними обставинами, підтвердженими матеріалами справи.

Так, враховуючи вищевикладене та той факт, що перевести ОСОБА_1 на іншу вакантну посаду в межах підприємства не виявилось можливим в силу відмови працівника від такого переведення, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» наказом №25/л від 09.01.2020 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 » звільнив позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В цей же день Позивач був ознайомлений зі змістом наказу та отримав його копію, що підтверджено комісійним актом від 09.01.2020 року (а.с.7,65-66), оскільки Позивач відмовився підтверджувати власним підписом вказані обставини.

Суд погоджується з доводами Відповідача про те, що відповідачем з свого боку було зроблено все можливе для працевлаштування позивача однак останній не виявив жодного бажання для перекваліфікації та роботи.

Судом встановлено, що більшість вакансій, які зазначені в списках вакантних місць та які були неодноразово запропоновані позивачу, деякі декілька разів, однак Позивач не обрав ці вакансії для переведення. Таким чином, вакансії за певними посадами неодноразово були запропоновані позивачу для переведення, однак позивач не погодився на переведення на такі вакантні посади. Чинне трудове законодавство не містить вимог щодо кількості разів пропонування однієї і тієї ж певної вакансії працівникові, а виходить із фактичного виконання роботодавцем обов`язку її пропонування, що і було вчинено неодноразово ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» протягом процедури вивільнення працівника.

Відповідно до пп.3.2 п.4 Наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №808 від 26.07.2019 року «Про внесення змін в організаційну структуру департаменту з безпеки», у випадку відсутності вакансій або відмови працівників, посади яких підлягають виключення із штатного розпису, від пропонованої роботи, здійснюється вивільнення на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим Наказом №25/л від 09.01.2020 року, ОСОБА_1 було звільнено з підприємства по скороченню штату. (а.с.7)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 КЗпП України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст.492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, судом встановлено, що Відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в повному обсязі було виконано вимоги ч.ч. 1 та 3 ст.492 КЗпП України, а саме Позивач завчасно отримав попередження про майбутнє звільнення та йому чотири рази було запропоновано наявні протягом дії попередження вакантні посади на підприємстві, в тому числі і ті, що потребували перенавчання, однак Позивач від переведення на іншу роботу чотири рази відмовився.

Позивач у позові зазначає, що йому не було запропоновано не всі вакантні посади, які існували на підприємстві на момент його звільнення. При тому йому свідомо пропонувалися лише посади, на яких він не може працювати за станом здоров`я.

Однак суд зазначає, що вказані доводи є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до копії Наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №808 «Про внесення змін до штатного розпису вогнетривно-вапняного цеху» з 01.11.2019 року з штатного розпису вогнетривно-вапняного цеху виключено професію «бункерувальник» піддільниці «Обертові ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Основні виробничі дільниці) «Дільниці виробництва вапна» дільниці «Технологія» в кількості 3 штатні одиниці, на одній з яких працював ОСОБА_1 .

Таким чином, вказана посада була виключена зі штатного розпису структурного підрозділу підприємства 26.07.2019 року, тобто саме тому позивачу і було вручене Попередження №1 від 14.08.2019 року про майбутнє звільнення із запропонуванням іншої роботи, а тому не могла бути запропонована Позивачеві з об`єктивних причин внаслідок її відсутності у штатному розписі підприємства.

Щодо доводів Позивача стосовно підтвердження наявності у посадової особи повноважень на підписання наказу №25/л від 09.01.2020 року «Про звільнення його з підприємства за скороченням штату, а саме, що наказ №25/л від 09.01.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 з підприємства за скороченням штату підписаний посадовою особою підприємства, яка не має на це відповідних повноважень. При цьому Позивач посилається на п.11) п. 8.4.5 Статуту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Вказані твердження Позивача є помилковими оскільки наказ №25/л від 09.01.2020 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 » підписано в.о. директора департаменту з персоналу Капітановою В.К.

Відповідно до п. 11) п. 8.4.5. Статуту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.67-71), Генеральний директор Товариства має право наймати та звільняти працівників Товариства (…). При цьому, п. 3) п. 8.4.5. Товариства визначено, що Генеральний директор товариства має право розподіляти обов`язки між працівниками Товариства (а.с.69).

З метою реалізації вказаного права Генерального директора Товариства на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 02.11.2017 року був прийнятий наказ «Про перерозподіл обов`язків по підписанню розпорядчих документів» №1329 від 02.11.2017 року (а.с.72-78). Згідно вказаного наказу, з метою впорядкування видачі розпорядчих документів, у зв`язку з кадровими змінами та з урахуванням повноважень, Генеральним директором Товариства були перерозподілені обов`язки по підписанню розпорядчих документів шляхом надання права підпису наказів та розпоряджень, що видаються на підприємстві, заступникам генерального директора та директорам окремих департаментів. Так, п. 1.10) вказаного наказу директору департамента з персоналу надано право підпису наказів та розпоряджень, зокрема, пов`язаних з трудовими правовідносинами, крім наказів про прийняття на роботу керівників та спеціалістів рівня управління N-1, N-2, а також наказів про переведення працівників на посади керівників, спеціалістів та службовців (а.с.76).

Крім того відповідні повноваження включені до посадової інструкції ДИ 211.213616.006 директора департаменту з персоналу 27.04.2017 року змінами №6, а саме - були внесені доповнення до розділу «4» «Права», зокрема, згідно п.4.2.1. директор департаменту з персоналу має право підписувати накази, пов`язані з трудовими правовідносинами, крім наказів про прийняття на роботу та про переведення на посади вище третього рівня управління (N-1, N-2) (а.с.79-85,86).

Згідно наказу №1428/л від 24.12.2019 року, виконання обов`язків директора департаменту з персоналу з 26.12.2019 року по 03.01.2020 року та з 01.08.2020 року по 10.01.2020 року було покладено на ОСОБА_3 , начальника управління з організації та оплати праці департаменту з персоналу, з наданням їй на період виконання обов`язків директора департаменту з персоналу повноважень щодо підписання розпорядчих документів, передбачених п. 1.10 наказа по підприємству №1329 від 02.11.2017 року «Про перерозподіл обов`язків щодо підписання розпорядчих документів» (а.с.87).

Таким чином, наказ №25/л від 09.01.2020 року по звільнення Позивача був підписаний в.о. директора департаменту з персоналу Капітановою В.К. в межах наданих їй посадових обов`язків та на виконання повноважень на підписання наказів про звільнення працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що спростовує твердження Позивача про підписання наказу про його звільнення неправомочною особою.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що доводити Позивача в частині того, що згідно Статуту ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг (підп. 11 п. 8.4. право наймати та звільняти працівників Товариства належить виключно генеральному директору а наказ по підприємству № 25/л від 09.01.2020р. про його звільнення підписано в.о. директора департаменту з персонал ОСОБА_3 ., яка не має на це відповідних повноважень, не знайшли свого підтвердження.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» при наданні ОСОБА_1 інформації щодо вакантних посад, було надано переліки вакансій на товаристві станом на дату надання пропозицій, в тому числі тих, на які Позивач міг би бути переведений з перенавчанням за рахунок роботодавця. Однак, ОСОБА_1 від пропозицій переведення відмовився, або не пройшов відбір.

24 жовтня 2019 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за вих. №05-967 ім`я Голови профспілкового комітету ПО ПМГУ ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг», було направлено подання на звільнення з підприємства ОСОБА_1 за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. (а.с. 10-11).

Так, відповідно до витягу з протоколу засідання президії ПО ПМГУ ПАО «АрселорМіттіл Кривий Ріг» за №14 від 08.11.2019 р. було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 через те, що на думку профспілкових органів, адміністрацією підприємства при вивільненні ОСОБА_4 було порушено вимоги ст.43 Конституції України, ст.40, ст.42 Кодексу законів про працю України. (а.с.12)

Відповідно до Протоколу №14 від 08.11.2019 року Первинна профспілкова організація ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вказує на те, що в порушення ст. 42 КЗпП Укаїни адміністрація підприємства не врахувала переважне право залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією, не врахувала переважне право залишення на роботі працівника з більшим стажем праці, з 1998 року, дане подання підписано особою, яка не має на це відповідних повноважень. Крім того, президія профспілки вважає дане скорочення безпідставним та не пов`язаним із змінами в організації виробництва та праці. (а.с.12)

Відповідно до ч.4 ст.252 КЗпП України, зазначено, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби), аналогічний зміст має ч.4 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п.п. 2, 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Такі ж вимоги містяться і в ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до якої, рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Крім того, в протоколі також не зазначені прізвища працівників, в порівнянні з якими ОСОБА_1 має, на думку профспілкового органу, переважне право на залишення на роботі, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість наведеної у протоколі інформації.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами Відповідача, що визначені ч.4 ст.252 КЗпП України гарантії не розповсюджуються на ОСОБА_1 та не обмежують можливість звільнення останнього з ініціативи роботодавця на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а посилання профспілки на вказані нормативні приписи як підставу для відмови в наданні згоди на звільнення Позивача, є неправомірними.

Висновок про правильне застосування зазначених норм матеріального права викладено, зокрема у постановах Верховного Суду України від 24 вересня та від 22 жовтня 2014 року.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Судова практика Верховного Суду, викладена в Постанові від 15.03.2018 року по справі №759/1366/16-ц виходить з наступного. «В аспекті положень ч.7 ст. 43 КЗпП України і ч.6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Крім того, вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-703цс15».

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» отримавши від профспілкової організації виписку з протоколу №14 від 08.11.2019 року засідання президіуму профкому ПО ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в якому вказано про прийняте рішення у вигляді відмови роботодавцю в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , мав право оцінити вказану відповідь на предмет обґрунтованості. За результатами такої оцінки роботодавець прийшов до висновку про необґрунтованість вказаної відмови та у відповідності до приписів ч. 7 ст. 43 КЗпП України прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що видав наказ №25/л від 09.01.2020 року.

Разом з тим, оскільки у зазначеному висновку не досліджувалося питання значення терміну "обґрунтованості" або "необґрунтованості" рішення профспілкового комітету, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.7 ст.43 КЗпП України і ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок профспілкового органу є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-703цс15, який, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи наданий суду висновок про відмову ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у наданні згоди на звільнення позивача, суд вважає, що він не достатньо добре аргументований та не містити належного посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_4 або посилання на неврахування відповідачем фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність порушень процедури звільнення з роботи ОСОБА_1 , а також те, що рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору є необґрунтованим, суд дійшов висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог трудового законодавства при вивільненні працівників та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

У зв`язку з відсутністю підстав для поновлення на роботі ОСОБА_1 не підлягають задоволенню і позовні вимоги останнього про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 8, 43 Конституції України, ст.ст. 5-1, 36, 40, 41, 43, 49-2, 139,147-149, 232-235, 252 КЗпП України, ст.ст. 2, 3, 4, 5, 12-13, 76-82, 89, 141, 213, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 квітня 2020 року.

Суддя: Н. А. Літвіненко