Справа №339/42/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Болехів .

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб таких, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 ради АДРЕСА_1 -Франківськ АДРЕСА_2 .

02 березня 2020 року у зв`язку з відмовою від позову в частині вимог ухвалою суду закрито провадження у справі в частині визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Отже, суд розглядає спір тільки щодо відповідача ОСОБА_3 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що раніше проживав у вказаному будинку разом зі своїми батьками, а після їх смерті проживає зі своєю сім`єю.

Вказане будинковолодіння він успадкував після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та став власником спадкового домоволодіння за законом 29 листопада 2018 року, отримавши свідоцтво про право на спадщину ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_3 проживає разом зі своєю сім`єю біля м.Івано-Франківська, хоч зареєстрований у даному будинковолодінні.

Однак реєстрація відповідача у його будинку порушує його майнові та немайнові права: впливає на можливість отримати субсидію та її розмір, а також обмежує його права щодо можливості розпорядитися будинком подарувати чи продати або використати в інший спосіб. Відповідач не проживає в будинку більше року, не є членом його сім`ї, між ними не було укладено певних домовленостей щодо його реєстрації в його будинку без фактичного проживання, тому вважає, що він втратив право на користування житловим приміщенням .

10 лютого 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

02 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

22 квітня 2020 року позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності свідків, позов підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення.

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно та не подав відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.52, 57).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу про державну реєстрацію ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.9), яке він успадкував після смерті батька ОСОБА_6 (а.с.10).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в даному будинку (а.с.13) і не проживає в ньому без поважних причин з 1988 року.

Дана обставина актами обстеження побутових умов, в якому зафіксований факт відсутності відповідача по місцю реєстрації без поважних причин з 1988 року (а.с.14-16).

Як встановлено судом, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, вказував на те, що відповідач, який не є членом його сім`ї, не проживає у вказаному будинку, чим порушує його право власності та чинить перешкоди у його реалізації. Договір між ними щодо порядку користування спірним будинком не укладався.

Ст.383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Ч.2. ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім`ю як спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 64, ст. 156 Жилового кодексу України, до членів сім`ї власника квартири належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, підставами виникнення у члена сім`ї власника права на реєстрацію місця проживання та проживання в житловому приміщенні з власником приміщення (сервітуту) є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке неможливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов`язки.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Встановлено, що відповідач проживав у спірному житловому приміщенні в якості членів сім`ї попереднього власника ОСОБА_6 і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідач ОСОБА_3 спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як встановив суд в даному спорі, право власності позивача на спірне будинковолодіння виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_3 є членом колишнього власника вказаного будинку і мав право користування житловим приміщенням право проживання в ньому лише на час, коли був ОСОБА_6 .

Позивач, як титульний власник житла, не давав згоди на державну реєстрацію відповідача та його проживання в належному йому на праві власності будинку, а відтак, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 користуються житловою площею в будинку без відповідної правової підстави.

Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на відсутність законних правових підстав, відповідач зареєстрований на проживання в будинку, не проживає в ньому більше року, проживаючи за іншою адресою, чим чинить перешкоди позивачу, як власнику, для реалізації його прав щодо користування та розпорядження домоволодінням.

Доказів в спростування таких обставин справи суду не надано.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положення ч. 1 ст. 405 ЦК України гарантують права на користування приміщенням тільки членам родини власника.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у певний спосіб.

На підставі викладеного, ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391, 405, 406 ЦК , керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання осіб таких, що втратили право на користування житловим приміщенням -задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 місце реєстрації АДРЕСА_1 ради Івано-Франківської області.

Дата виготовлення повного тексту рішення 22 квітня 2020 року.

Суддя О.С. Головенко