Справа № 503/1751/19
Провадження № 2/503/62/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_2 проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 20.07.2015 року. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дочки, її вихованням та доглядом не займається, не піклується про неї, не забезпечує матеріально. ОСОБА_2 з дочкою не проживає. На даний час дитина проживає зі своєю бабусею ОСОБА_1 - позивачем по справі. Відповідач ОСОБА_2 не відвідує дочку, не спілкується з нею та не цікавиться її життям. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 128 ЦПК України в судове засідання викликався належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача про заперечення проти позбавлення його батьківських прав.

Представник служби у справах дітей Кодимської РДА в судове засідання не з`явився, надавши до суду телефонограму про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації.

Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов від 02.05.2019 року вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає із позивачем ОСОБА_1 , що також підтверджується довідкою Писарівської сільської ради Кодимського району Одеської області №495 від 24.04.2019 року.

Відповідно до довідки №27 від 25.04.2019 року ОСОБА_3 навчається в 2 класі КЗ «Писарівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Кодимської районної ради Одеської облсті.

29.01.2020 року Кодимською РДА Одеської області як органом опіки та піклування, надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки було встановлено, що ОСОБА_2 жодного разу до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків не притягувався, проти позбавлення його батьківських прав заперечує.

За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Стаття 18 Конвенції про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписана Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини (далі - Конвенція).

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У рішенні у справі «Хант проти України», зокрема у пунктах 53, 54, Європейський суд з прав людини зазначив, що визначаючи, чи був захід, який оскаржується, "необхідним в демократичному суспільстві", Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не у виконанні обов`язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції (рішення у справі Hokkanen v. Finland, від 23 вересня 1994 року, Серія A, N 229-A, ст. 20, п. 55 та mutatis mutandis рішення у справі Bronda v. Italy, від 9 червня 1998 року, п. 59). Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку ОСОБА_2 , що стосується невиконання ним батьківських обов`язків відносно своєї дочки, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, відсутність спілкування з дочкою необхідного для її нормального самоусвідомлення.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, зважаючи на винну поведінку відповідача, характер такої поведінки, те, що відповідач не допускав щодо своєї неповнолітньої дитини якихось насильницьких проявів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав, попередивши його про необхідність змінити ставлення до виховання дочки.

Окрім цього, суд вважає, що така міра виховного характеру як відібрання малолітньої дитини у відповідача без позбавлення його батьківських прав буде сприяти більш ретельному і відповідальному батьківському ставленню відповідача до виховання та утримання малолітньої дочки, яке на сьогодні у нього відсутнє.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки неповнолітня ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу, то є підстави для стягнення з відповідача в судовому порядку аліментів.

Отже, суд дійшов до переконання про часткове задоволення цього позову.

Оскільки позивач ухвалою суду була звільнена від сплати судового збору, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без позбавлення батьківських прав, неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 передати органу опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації Одеської області.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, які перераховувати на особистий рахунок дитини відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.

Зобов`язати орган опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду, відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ім`я неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину.

Суддя Б.С. Сердюк