ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1459/20 Номер провадження 22-ц/814/2462/20Головуючий у 1-й інстанції Козир В. П. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Пікуля В. П.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2020 року, ухвалене суддею Козир В. П., повний текст рішення складено 22 вересня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2020 року Акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 жовтня 2018 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали угоду про надання особистого кредиту № 501080846. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати кредит у розмірі 75 000 грн., а боржник зобов`язався у порядку та умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до договору, графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 75 000 грн. Проте, ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором належно не виконує, у результаті чого станом на 30.03.2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 129 240,73 грн., у тому числі: строкова заборгованість 46 786,31 грн., прострочена заборгованість 26 651,95 грн, строкова заборгованість по нарахованих % та комісіях 2 959,17 грн., прострочена заборгованість по нарахованих % та комісіях 43 843,30 грн., штрафи 9 000,00 грн. Банк вказував також на те, що відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких взятих на себе зобов`язань, встановлених договором, у томі числі у разі затримання сплати частини кредиту та процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту. Відповідачу направлена вимога про усунення порушення, але на дату подання позову вимога ним не виконана. АТ «Альфа-Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вказаний розмір кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за угодою про надання особистого кредиту № 501080846 станом на 30.03.2020 у сумі 91 730,06 грн., у тому числі: строкова заборгованість за кредитом 46 786,31 грн., прострочена заборгованість за кредитом 26 651,95 грн., заборгованість за процентами за період з 30.10.2018 по 30.03.2020 у сумі 16 529,30 грн. та комісія 1762,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у сумі 1492,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, яка відповідно до статей 526, 626, 1048, 1054 ЦК України, підлягає стягненню з боржника. При цьому суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із безпідставності щомісячного нарахування комісії за обслуговування кредиту та недоведеності факту існування домовленості між сторонами при укладенні договору щодо штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Альфа-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали угоду про надання особистого кредиту №501080846. До складу кредитного договору входять оферта, паспорт споживчого кредиту та додаток№1 до угоди про надання кредиту № 501080846 від 30.10.2018, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Отже, сторонами було погоджено умови кредитування, згідно з якими погашення кредиту мало відбуватися щомісячно. До складу щомісячного платежу входять погашення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та платежами за розрахунково касового обслуговування. Відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що у додатку №1 до угоди про надання кредиту «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» сторонами погоджено саме щомісячну сплату платежу за розрахунково-касове обслуговування 2,35% від суми кредиту, що в даному випадку становить 1762,50 грн., а всього за весь строк кредитування 63 450,00 грн. За період з 30.10.2018 року по 30.03.2020 року прострочена заборгованість за комісією становила 29 962, 50 грн. Також звертає увагу, що згідно Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, до яких включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитування (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» чітко передбачена можливість банками передбачати у кредитному договорі нарахування та сплату комісії, які позичальник зобов`язаний сплатити банку. Крім того, звертає увагу, що розмір штрафу визначений у п. 6 паспорту споживчого кредиту, який містить особистий підпис позичальника, - «штрафи: за кожне прострочення, що триває від одного до чотирьох днів 200 грн., за кожне прострочення, що триває п`ять днів і більше 400 грн.» Таким чином, вважає висновки суду про те, що у матеріалах справи відсутні докази існування домовленостей між сторонами при укладенні договору саме про такі умови кредитування в частині стягнення з відповідачки штрафу, не відповідає фактичним обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 30.10.2018 р. ОСОБА_2 отримано кредит у розмірі 75 000,00 грн. під фіксовану річну процентну ставку - 18,99 % строком на 36 місяців шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501080846, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Дата повернення кредиту, зазначена у оферті, - 30.10.2021 (а.с. 6). У цій же оферті визначено комісійну винагороду за обслуговування кредиту 2,35 % від суми кредиту, зазначеної в оферті. Графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування визначено у додатку 1 (а.с. 7-8).

У відповідності до наданого позивачем графіку платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток 1 до угоди про надання кредиту № 501080846 від 30.10.2018) ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання здійснювати щомісячне погашення кредиту рівними частинами (ануїтетними платежами) по 4 511,12 грн. щомісяця, у тому числі варіативні суми на погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом та за додаткові супутні послуги банку у вигляді розрахунково-касового обслуговування кредиту.

Позивач просив стягнути з відповідачки суму виданого та непогашеного кредиту -73 438,26 грн., у тому числі, строкову заборгованість, тобто строк погашення якої ще не наступив, та прострочену суму кредиту станом на 30.03.2020, а також проценти та комісійні платежі за прострочений період та за період, строк оплати якого ще за графіком не наступив, а також штраф у сумі 9 000,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 10.09.2020 позивачеві було запропоновано надати суду докази на підтвердження власних позовних вимог, зокрема, розрахунок заборгованості по періодах його виникнення, розрахунок комісійних платежів, штрафних санкцій тощо.

Позивач своїм правом щодо надання доказів не скористався, розрахунок процентів, комісійних платежів, як строкових так і прострочених, а також штрафних санкцій, не надав.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за кредитним договором, кошти отримані в кредит своєчасно не повернула, порушила графік платежів, а тому з неї потрібно стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 26 651,95 грн. та на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строкову заборгованість за кредитом у сумі 46 786,31 грн.

Судом першої інстанції визначено проценти за користування кредитом стягнути за період з 30.10.2018 р. по 30.03.2020 р. (дату, на яку позивачем здійснено розрахунок заборгованості) у сумі 16 529,30 грн. У стягненні решти пред`явлених до стягнення процентів за користування кредитом відмовлено за недоведеністю вимог.

Що стосується вимоги позивача стягнути з відповідача комісію за обслуговування кредиту та неустойку (штраф), суд першої інстанції входив з того, що наданий відповідачу кредит є споживчим кредитом та, відповідно, на спірні правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», згідно положень ч. 6 ст. 12 якого споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

З оферти вбачається, що позивачем встановлено комісію «за обслуговування кредиту у розмірі 2,35 % від суми кредиту». Умова щодо щомісячного обов`язку сплачувати таку комісію в оферті не передбачалась. Так само офертою не передбачено й розмір неустойки (штрафної санкції) за порушення умов кредитування.

У позовній заяві позивачем не наведено посилань на умови угоди про надання кредиту чи на норми матеріального права, які б надавала б йому право вимагати від відповідачки сплату штрафу у розмірі 9 000,00 грн та комісію за обслуговування кредиту у сумі 1762,50 щомісячно.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що є доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом всього у розмірі 91 730,06 грн., у тому числі: строкова заборгованість за кредитом 46 786,31 грн., прострочена заборгованість за кредитом 26651,95 грн., заборгованість за процентами за період з 30.10.2018 р. по 30.03.2020 р. у сумі 16 529,30 грн. та комісія 1762,50 грн. У стягненні решти заборгованості за кредитом відмовлено за недоведеністю вимог.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З урахуванням встановлених у даній справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами виникли відносини на підставі кредитного договору №501080846 від 30 жовтня 2018 року за умовами якого позичальнику ОСОБА_2 наданий кредит у розмірі 75 000 грн. строком до 30 жовтня 2021 року (а.с. 6).

Даний договір наявний в матеріалах справи, містить істотні умови, які виконували сторони, містить відомості про прізвище та підпис особи позичальника, тому є належним та допустимим доказом.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, комісії та штрафу. В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно умов укладеного кредитного договору від 30 жовтня 2018 року, сторони погодили комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,35% від суми кредиту, зазначеної в оферті без ПДВ.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 комісії одноразово за обслуговування кредиту у розмірі 2,35%, що складає 1762,50 грн. відповідно до умов кредитного договору. Стягнення сказаного розміру комісії щомісячно є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2020 року запропоновано позивачу АТ «Альфа-Банк» надати докази на підтвердження позовних вимог, зокрема розрахунок заборгованості по періодах, його виникнення, розрахунок комісійних платежів, штрафних санкцій тощо.

Проте, позивач АТ КБ «Альфа-Банк» своїм правом на надання доказів не скористався процентів, комісійних платежів, як строкових так і прострочених, а також штрафних санкцій не надав.

Таким чином, на підставі наданих доказів АТ «Альфа-Банк» судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_2 проценти за користування кредитом за період з 30.10.2018 року по 30.03.2020 р. у розмірі 16 529,30 грн. та відмовлено в решті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо визначення штрафних санкцій, передбачених пунктом 6 паспорту споживчого кредиту не заслуговують на увагу, оскільки даний доказ не надано позивачем суду першої інстанції, він відсутній у матеріалах справи, не був досліджений судом першої інстанції, тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості дати йому відповідну правову оцінку, оскільки є новим доказом, який не надавався суду першої інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем та його представником норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. П. Пікуль