Справа № 466/1745/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«07» квітня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в:

05 березня 2020 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Як на підставу своїх вимог зазначав, що 21 березня 2019 року між ним, ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_3 отримав у борг 3000.00 ( три тисячі) грн., підтвердженням чого є розписка відповідача, згідно якої відповідач отримав кошти та взяв на себе зобов`язання повернути борг в повному обсязі до 20 квітня 2019 року.

Він передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 3000.00 ( три тисячі) грн. У встановлений строк відповідач не повернув боргу. Станом на день поданні позову відповідач також не повернув борг.

На його неодноразові прохання до ОСОБА_2 повернути борг відповідач не реагує.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму і відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від 3000.00 грн. становить: 3000*3%: 12*11 = 82,5 грн.

Своїми діями позивач порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, що змушує його, позивача, звернутися до суду з вимогою до відповідача про повернення боргу у відповідності до розписки.

Попередній розрахунок судових витрат, які він, позивач, поніс, складає: судовий збір в сумі 840 грн 80 коп., що підтверджується квитанцією та витрати на правничу допомогу в сумі 700.00 грн., підтверджується квитанцією.

Зазначає, що коли ОСОБА_2 звернувся з проханням допомоги, він, позивач, з розумінням та людяністю поставився до його проблем матеріального характеру, як до власних. Він, позивач, підтримав відповідача а в скрутну хвилину, не тільки надавши з безкорисливих мотивів допомогу у вигляді власних заощаджень, а й таким чином морально підтримавши відповідача в його незгодах.

Згодом, коли у відповідача минув пік фінансових негараздів, він зневажливо та непорядно поставився до своїх зобов`язань перед ним; його, позивача, розумінням чужої біди, добротою, некорисливістю, бажанням допомогти людині в тяжку хвилину -- чим в значній мірі причинив йому значні моральні переживання.

У нього, позивача, виникла недовіра до людей, байдужість до їх проблем, зародилася думка, що скільки людині не роби добро вона відплатить злом. І тепер він змушений в судовому порядку просити повернути йому те, що й так йому належить. Тому вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 1000.00 (однієї тисячі) грн.

З огляду на вищенаведені обставини, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 3000,00грн. основного боргу, 82,50грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання; 700,00грн. витрат на правничу допомогу, 1000,00грн. компенсації за завдану моральну шкоду, а також стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

В судове засідання, яке було призначено на 07 квітня 2020 року о 14.10 год. позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений та подав до суду письмову заяву, зі змісту якої убачається, що він позов підтримує повністю, просить розглянути справу без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився , хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, та не надіслав до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву.

За згодою позивача ОСОБА_1 та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 07 квітня 2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представника розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно з приписами ст. 1049 цього ж Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець, якщо інше не встановлено договором або законом, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. У разі, коли договором не встановлено їх розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 21 березня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в якості позики грошові кошти в розмірі 3 000грн., які зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 до 20 квітня 2019 року. На підтвердження укладення даного договору відповідачем ОСОБА_2 була написана розписка, копія якої долучена до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 у скрутну хвилину підтримав відповідача та надав йому з безкорисливих мотивів допомогу у вигляді власних заощаджень, таким чином морально підтримав відповідача. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем та не повернув кошти.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані обставини підтверджуються викладеними в позовній заяві обставинами, долученими до справи копією вищевказаної розписки про отримання відповідачем ОСОБА_2 в позику 3 000грн. та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались.

З наведеного позивачем ОСОБА_1 розрахунку, вбачається, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 3 000грн. основного боргу, 82,5грн. три проценти річних.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1000грн. моральної шкоди та 700 грн. витрат на правничу допомогу.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У зв`язку із неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно спричинено душевні страждання, що підтверджується матеріалами справи.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що розміром для компенсації такої шкоди буде сума 1000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження обставин понесення витрат на правову допомогу заявником представлено суду корінець квитанції №975 від 02 березня 2020 року.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України ст. ст. 11, 15, 16, 202, 509, 525, 526, 530, 536, 599, 625, 1046-1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 , 3 000,00грн. (три тисячі гривень) заборгованості за договором позики, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 82,50 грн. (вісімдесят дві гривні п`ятдесят копійок), 1000,00грн. (одну тисячу гривень) компенсації за заподіяну моральну шкоду та 700,00грн. (сімсот гривень) витрат на правничу допомогу, а також 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. І. Кавацюк