Справа № 698/443/19
Провадження № 2/698/54/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Пугачовської Т.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначила, що з 10.10.2010 року до 10.08.2017 року вона та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Катеринопільського районного суду від 10.08.2017 року, яке набрало законної сили 21.08.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач стверджує, що після припинення шлюбних відносин вона залишилась проживати в житловому будинку, а ОСОБА_2 переїхав на постійне місце проживання до будинку своїх батьків у м. Шпола Черкаської області. Позивач зазначає, що із 2017 року вона самостійно утримує житловий будинок, робить в ньому поточні та капітальні ремонти, тому бажає оформити належну їй частку у праві власності на нерухоме майно. З огляду на викладене, позивач просить поділити між ними будинок як спільне сумісне майно подружжя, виділивши кожному по Ѕ ідеальній частині вказаного вище житлового будинку з надвірними спорудами, загальною вартістю кожної частини 35000 грн..

В судове засідання позивачка не з`явилася, але надала заяву від 25.09.2019 року, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі, проти прийняття заочного рішення не заперечує.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі .

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

З рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 10.08.2017 року у справі № 698/372/17-ц, яке набрало законної сили 21.08.2017 року вбачається, що 10.08.2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 10.10.2010 року у Ярошівській сільській раді Катеринопільського району Черкаської області. (а.с.7).

З витягу про Державну реєстрацію прав № 28592751 від 05.01.2011 року вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . (а.с.9).

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2010 року вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.(а.с.8).

Відповідно до вимог ст. 60 СК України суд, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та заперечень відповідача суд враховує наступне.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України суд, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16

За таких обставин суд визнає, що спірний будинок збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймався до експлуатації і право власності на нього не було оформлено під час шлюбу з вини відповідача; позивачка була позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.

Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для визнання за позивачкою права на 1/2 частину спірного будинку, оскільки визнає, що її вимоги ґрунтуються на законі і є доведеними в судовому засіданні шляхом надання належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 206, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити - повністю.

Визнати житловий будинок з верандою та ганком «А-1» загальною площею 65,2 кв. м., житловою площею 33,8 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «б», сарай «В», сарай «Г», гараж «Д», погріб «Ж», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2, колодязь № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в рахунок її частки у спільній частковій власності подружжя, право власності на Ѕ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , без його реального поділу.

Визнати за ОСОБА_2 в рахунок його частки у спільній частковій власності подружжя, право власності на Ѕ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , без його реального поділу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.