Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Полішук Анатолій Олександрович про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного 27.11.2009 року ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Поліщуком А.О. Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого, у встановлений строк до нотаріальної контори вона звернулася із заявою про прийняття спадщини та з`ясувалося, що 27.11.2009 року її батько на випадок смерті склав заповіт, яким заповів належний йому будинок АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2 . Позивач вказує, що заповіт був складений і посвідчений під впливом насильства з боку заінтересованих осіб оскільки ОСОБА_3 , який перебував в лікарні з тяжкою хворобою, був виписаний з лікарні, але ніхто його додому не забрав і ОСОБА_3 нелегально перебував в медичному закладі, а потім знову був оформлений в лікарню та під впливом психологічного насильства склав заповіт на ім`я ОСОБА_2 . Позивач, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просила суд виключити з кола спадкоємців ОСОБА_2 та визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 27.11.2009 року на підставі ст. 231 ЦК України, також, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, послалася на ч.3 ст. 203, ч.2 ст. 1248, ч.1,2 ст. 1257 ЦК України.

В судовому засіданні позивач підтримала уточнений позов.

Відповідач позов не визнав, подав докази своїх заперечень, а також, подав заяву про застування строків позовної давності до позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Полішук А.О. позов не визнав.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщуком А.О. 27.11.2009 року та зареєстрованого в реєстрі №1517, на випадок смерті ОСОБА_3 зробив розпорядження : житловий будинок АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Зі змісту заповіту слідує, що ОСОБА_3 вчинив даний заповіт, розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного та і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті. Заповіт прочитано вголос, зауважень до його змісту не має (Т.1 а.с. 73).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово оскаржувала заповіт свого батька ОСОБА_3 від 27.11.2009р. з підстав не усвідомлення спадкодавцем своїх дій під час складання заповіту (ст. 225 ЦК України); з підстав не підписання спадкодавцем заповіту (ст. 1247 ЦК України). А також, позивач подавала суду заяви про перегляд рішень Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2012 р. і від 15.04.2013 р. за нововиявленими обставинами. Наведене підтверджується копіями рішень Білоцерківського міськрайонного суду у справах №2-204/11, № 2-730/11 та копіями рішень апеляційної, касаційної інстанцій за наслідками перегляду рішень першої судової інстанції (Т.1 38-40, 41, 42,43, 44-46, 47, 49,50, Т.2 а.с.15-28).

В підтвердження своїх позовних вимог по даній справі позивач посилається на Висновок судово-психіатричного експерта №76 від 10.04.2019року, складеного психологом ОСОБА_4 на виконання постанови слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області у кримінальному провадженні (Т.2 а.с.57-60).

Так, згідно описової частини даного Висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №76 слідує, що ОСОБА_3 був достатньо адаптований у соціумі, а саме, закінчив водійські курси проходив строкову службу в армії, мав дружину та доньку. Проте, він був схильний до кримінальної поведінки. З єдиною своєю донькою він не спілкувався. В 1985 році він переніс важку черепно-мозкову травму, що призвело до певного погіршення функціонування його життєвої діяльності, і через це був визнаний інвалідом спочатку 2-ї, а в подальшому 3-ї групи. Проте це не заважало йому певним чином адаптуватися у соціумі. Він займався приватнопідприємницькою діяльністю, інколи наймав робітників.

Сумарний результат психологічного аналізу наданих на дослідження матеріалів кримінального провадження дозволив експерту визначити, що на тлі виснажливого соматичного захворювання під час складання заповіту (27.11.2009 р.) у ОСОБА_3 мала місце значна астенія, яка здійснила суттєвий вплив на функціонування його когнітивних процеси, регулятивних механізмів та мотиваційних чинників, порушило його здатність до вільного волевиявлення та до здатності повною мірою усвідомлено реалізовувати його. Протягом життя ОСОБА_3 виявляв низький рівень перебігу когнітивних процесів. В сфері особистості йому були притаманні - емоційно-вольова нестійкість, афективна ригідність, конфліктність, низький морально-етичний рівень особистості (схильність до кримінальної поведінки, залежність від алкоголю, відсутність батьківських почуттів). Емоційно-вольова нестійкість, залежність від алкоголю, схильність до агресивних форм поведінки та нестійкість мотиваційних чинників мали у нього яскраво виражений характер та здійснювали суттєвий вплив на його поведінку в поточному житті. Під час складання заповіту (27.11.2009 року) у ОСОБА_3 внаслідок тривалого виснажливого захворювання значно погіршилося функціонування когнітивних процесів (уваги, мнестичної діяльності, мислення), а тому він не міг правильно сприйняти інформацію та оцінити її належним чином. У ОСОБА_3 під час підписання заповіту (27.11.2009 року) мали місце вікові та індивідуально-психологічні особливості, які порушили його здатність до вільного волевиявлення та до здатності повною мірою усвідомлено реалізувати його. ОСОБА_3 в період складання заповіту (27.11.2009 р.) перебував через тривале та виснажливе соматичне захворювання в залежному від близького оточення стані, а тому це здійснило суттєвий вплив на його здатність до вільного волевиявлення та до здатності повною мірою усвідомлено реалізувати його. ОСОБА_3 перебуваючи в залежному стані до близького оточення через соматичне захворювання під час складання заповіту (27.11.2009 р.) не міг передбачати наслідки своїх дій. ОСОБА_3 з урахуванням рівня функціонування його психічних процесів, вікових змін та емоційно-вольової сфери не міг розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними.

Із змісту наданого Висновку експерта №76 слідує, що в 2017 році, також, була проведена судово-психіатрична експертиза та згідно Висновку експертизи № 240 від 19.04.2017 року КМЦСПЕ відомо, що ОСОБА_3 на час складання заповіту від 27.11.2009р. страждав на органічне ураження головного мозку травматично-судинно-інтоксикаційного ґенезу з психоорганічним синдромом, за своїм станом в цей період він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. ОСОБА_3 під час складання заповіту на ім`я ОСОБА_2 усвідомлював свої дії та міг ними керувати.

Позивач, обґрунтовуючи позов, суду пояснила, що оскаржуваний заповіт було посвідчено в період коли її батько ОСОБА_3 перебував в лікарні. ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.10.2009р. 20 діб, а потім був виписаний з лікарні, але до дому він не повертався, а з 16.11.2009 року було заведену ще одну історію хвороби ОСОБА_3 та знову оформлено його в лікарню. Медичний заклад фальсифікував документацію, про що була проведена службова перевірка. Позивач стверджує, що її батьку ОСОБА_3 були створені такі умови, які вплинули на його психологічний стан, а тому його волевиявлення під час складання заповіту не було вільним. ОСОБА_3 не усвідомлював своїх дій, не міг скласти заповіт такого змісту. Відповідач ОСОБА_2 не племінник, а далекий родич 6-ї черги спадкування. ОСОБА_3 не підтримував дружніх родинних відносин з ОСОБА_2 . Крім того, час та послідовність дій нотаріуса ОСОБА_5 при посвідченні заповіту, вказує на порушення та неможливість посвідчення цього заповіту 27.11.2009року.

Відповідач заперечуючи позов суду пояснив, що тривалий час перебував в доброзичливих родинних відносинах з ОСОБА_3 , а позивача ніколи не було поряд її батька протягом всього його життя. ОСОБА_3 був наполегливою, трудолюбивою, самодостатньою та незалежною особою. Він все робив по господарству самостійно, не потребував допомоги. ОСОБА_3 мав власні статки та іноді, ОСОБА_3 безкорисно допомагав сім`ї відповідача. Дізнавшись від сусідки про хворобу ОСОБА_3 , відповідач почав навідувати його в лікарні, доглядав, купував ліки, простирадла. У ОСОБА_3 було діагностовано гангрену обох нижніх кінцівок, але він відмовився від ампутації ніг. ОСОБА_3 , перебуваючи в лікарні потребував допомоги, яку йому надавав відповідач, який щодня навідував хворого та купував ліки, необхідні речі. Відповідачу невідомо про документальне оформлення історії хвороби ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 був обізнаний, що ОСОБА_3 склав заповіт на ОСОБА_6 , яка приходиться донькою його покійної співмешканки. Але в лікарні ОСОБА_3 сам попросив зв`язатися з його адвокатом, викликати нотаріуса, бо вирішив скласти інший заповіт. Відповідач двічі їздив з нотаріусом з нотаріальної контори в лікарню до ОСОБА_3 . Ніякого тиску на ОСОБА_3 не чинилося. Він свідомо бажав скласти заповіт . При складанні і посвідченні заповіту відповідач перебував в коридорі лікарні. Після смерті ОСОБА_3 з`ясувалося, що за заповітами його спадкоємцями на один із будинків та грошові вклади є донька його покійної співмешканки ОСОБА_6 , а спадкоємцем на будинок АДРЕСА_1 є двоюрідний племінник ОСОБА_2 , тобто відповідач по справі. Відповідач поніс витрати на лікування та поховання ОСОБА_3

Третя особа по справі, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Полішук А.О, суду пояснив, що заповіт ОСОБА_3 було посвідчено з дотриманням порядку та Закону України «Про нотаріат». До нотаріуса звернувся ОСОБА_2 та попросив поїхати в лікарню до його хворого дядька, щоб посвідчити заповіт. Нотаріус їздив двічі в лікарню, спілкувався з ОСОБА_3 , переконався в розумінні ним своїх дій, надав для ознайомлення проект заповіту, ОСОБА_3 все прочитав, зауважень не мав та потім власноруч підписав свій заповіт.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , який проживав по-сусідству з ОСОБА_3 , суду показав, що ОСОБА_3 був самостійним, працьовитим, не потребував опіки, обходив себе самостійно. Свідок знайомий з матір`ю відповідача, а ОСОБА_2 з 2008 року не бачив. ОСОБА_3 мало з ким спілкувався, про свої заповіти не повідомляв. Свідку відомо, що ОСОБА_3 покусала собака, а тому він потрапив до лікарні. Свідок не навідував ОСОБА_3 в лікарні, не був присутнім на його похоронах.

Свідок ОСОБА_8 , яка приходиться мамою відповідачу, суду показала, що покійний ОСОБА_3 постійно працював, вмів заробити гроші, керував власним автомобілем, мав доглянуте домоволодіння, вирощував тюльпани на продаж, був самодостатнім. ОСОБА_3 родався з сім`єю ОСОБА_9 , приїздив в гості. Коли ОСОБА_3 потрапив в лікарню, то почав потребувати сторонньої допомоги і свідок шукала його доньку, щоб та доглянула свого батька. Свідок зі своїм сином вимушені були доглядати в лікарні свого родича ОСОБА_3 . Кожного дня потрібно було купувати йому ліки, годувати, водити в туалет, близько двох місяців ОСОБА_3 перебував в лікарні. ОСОБА_3 не спілкувався зі своєю донькою, яка, навіть, не змогла впізнати свого батька. ОСОБА_3 казав, що не має в нього доньки. ОСОБА_3 був впертий, характерним, на нього ніхто не міг тиснути. ОСОБА_3 сам вирішив скласти заповіт на відповідача, просив ОСОБА_2 не залишати його.

Свідок ОСОБА_10 яка проживала по-сусідству з ОСОБА_3 , суду показала, що ОСОБА_3 був трудяга, все робив самостійно, вирощував тюльпани, ніхто йому не допомагав. Його доглядала донька ОСОБА_1 , яка й організувала поховання свого батька. Свідок тричі навідувала ОСОБА_3 в лікарні. ОСОБА_3 повідомляв свідку, що залишить своє майно доньці. ОСОБА_3 ніхто не навідував в лікарні, де він і помер.

Допитана в судовому засідання в якості свідка ОСОБА_6 , суду показала, що в 1997 році її матір найняв на роботу ОСОБА_3 , а пізніше мама свідка почала проживати разом з ОСОБА_3 однією сім`єю. В 2005 році мама свідка померла. ОСОБА_6 підтримувала сімейні відносини з ОСОБА_3 , провідувала його, іноді допомагала йому по господарству. Спочатку ОСОБА_3 склав заповіт на ОСОБА_6 , а потім виявилося, що є ще заповіт і на ОСОБА_2 . За заповітами ОСОБА_6 успадкувала старий будинок, а відповідач успадкував новий будинок. ОСОБА_3 повідомляв свідку, що ОСОБА_2 доглядає його в лікарні. Свідку не відомі факти вчинення тиску на ОСОБА_3 . Від медичного персоналу лікарні свідку відомо, що відповідач з дружиною доглядали ОСОБА_3 в лікарні. Свідок вперше зустріла позивача ОСОБА_1 на похоронах її батька ОСОБА_3 . Поховання та догляд могили здійснюють ОСОБА_6 і ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною 3 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За частиною 4 вказаної статті, заповіти посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, відповідно до ч.1 ст.1248 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя не визнавався недієздатним, та при посвідченні оскаржуваного заповіту приватним нотаріусом було додержано необхідних вимог законодавства: перевірено дієздатність заповідача, з`ясовано волевиявлення та складено заповіт з його слів, заповіт прочитано вголос, зауважень до його змісту не було.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач зверталася вже до суду з позовом про визнання заповіту недійсним на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України, тобто судом надано оцінку факту чи усвідомлював ОСОБА_3 значення своїх дій під час складання заповіту.

Позивач в уточненій позовній заяві та своїх поясненнях посилалася на ч.1 ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до положень частини 1 ст.1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності в силу закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням форми та посвідчення заповіту. На підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

В разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Разом з тим, звертаючись до суду, позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що спадкодавець на момент складання заповіту перебував в залежному стані та на нього чинився тиск, примушування з боку відповідача в змові з керівництвом лікарні і нотаріуса. Позивач просила визнати заповіт недійсним на підставі ст. 231 ЦК України.

Стаття 13 ЦПК України визначає одним із принципів цивільного судочинства - принцип диспозитивності, а саме суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Матеріалами цивільної справи №2-204/11, в рамках якої було проведено судову почеркознавчу експертизу, підтверджено, що заповіт від 27.11.2009 року складено та підписано ОСОБА_3 . Також, під час розгляду справи № 2-730/11 і справи №204/11 були досліджені обставини, на які вказувала позивач ОСОБА_1 , щодо відсутності обсягу цивільної дієздатності у спадкодавця, перебування його в безпорадному стані. Зазначені обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді вказаних справ.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначається, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та /або/ не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припускати, що особа не розуміла значення своїх дій і /або/ не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд, оцінюючи наданий позивачем Висновок судово-психіатричного експерта №76 зазначає, що цей висновок складений в рамках іншої справи, а також містить дані про інші судово-психіатричні експертизи, які містять протилежні висновки. Крім того, позивач оскаржує заповіт ОСОБА_3 з підстав вчинення цього правочину проти справжньої волі внаслідок застосування до ОСОБА_3 психічного тиску, насильства. Висновок судово-психіатричного експерта №76 не містить підтвердження факту застосування до ОСОБА_3 насильства. Дійсно, останні 2 місяці свого життя ОСОБА_3 хворів, перебував в залежному стані до близького оточення, яким, як було встановлено, була сім`я відповідача ОСОБА_2 , однак зазначене не вказує на насильство, чи тиск на заповідача при складанні заповіту.

Суду не надано жодного доказу в підтвердження застосування до ОСОБА_3 фізичного чи психічного тиску під час складання заповіту та не з його волі, а так само, відсутні пояснення стосовно того, в чому саме виразилося насильство, факти такого насильства.

Невідповідність медичної документації при оформленні ОСОБА_3 в лікарню не вказує на насильство, чи тиск, чи спонукання особи скласти правочин. Всі пояснення позивача з приводу складання й посвідчення заповіту є припущеннями та власним її баченням і трактуванням обставин складання заповіту. Показами допитаних в судовому засіданні свідків не підтверджено факту вчинення тиску, насильства на ОСОБА_3 . Ніхто із свідків не спілкувався з ОСОБА_3 27.11.2009року. Також, ніхто із свідків не підтвердив неадекватну поведінку ОСОБА_3 , чи його скарги на дії оточуючих. Свідок сторони позивача ОСОБА_10 , яка провідувала ОСОБА_3 в лікарні не повідомила суду фактів вчинення тиску чи примусу на ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_6 , яка до листопада 2009 року була єдиним спадкоємцем за заповітом на все майно ОСОБА_3 не підтвердила обставин позовних вимог. Натомість, свідок ОСОБА_6 зазначила, що саме відповідач опікувався ОСОБА_3 в останні місяці його життя та поніс витрати на поховання спадкодавця.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли з обставин, які мали місце на момент його вчинення випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Насильство породжує страх настання невигідних наслідків, однак, не доведено, які ж негативні наслідки настали для ОСОБА_3 в зв`язку з складанням заповіту 27.11.2009р. Оскільки в силу ч. 1, ч.2 ч. 5 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт, чи внести зміни до заповіту.

Крім того, встановленим є те, що ОСОБА_3 за життя тричі складав заповіти - 11.04.2000р. на користь гр. ОСОБА_11 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_6 та 27.11.2009 р. на користь ОСОБА_2 . Наведене підтверджує обізнаність ОСОБА_3 з процесом складання заповіту, посвідченням свого особистого розпорядження. А також, не можна залишити поза увагою, той факт, що останній заповіт від 27.11.2009р. складено щодо частини спадщини, тобто заповідач визначив обсяг спадщини, та, фактично, розподілив її серед спадкоємців ОСОБА_6 і ОСОБА_2 .

Таким чином, в суді не знайшов підтвердження факт тичку, спричинення ОСОБА_3 фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин.

Даючи оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист своїх прав та інтересів, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Одночасно, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом у даній справі.

Згідно ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 16, 202, 215,231, 1247,1257 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», постановою Пленуму ВС Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 12, 13, 81, 105,110, ч.9ст. 158, 258- 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Полішук Анатолій Олександрович про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Скасувати заходи забезпеченя позову у даній справі, які були вжиті за ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 29.07.2019 року про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 16.04.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола