Справа № 219/3605/20
Провадження № 2/219/1929/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Лапченко О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору завдатку недійсним,

встановив:

до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання договору завдатку недійсним, згідно якого просить договір завдатку, укладений 31.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про передачу права власності на об`єкт нежитлової будівлі, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомості НОМЕР_1 , площею 2, 491,5 кв.м., визнати недійсним.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд доходить висновку про направлення справи за підсудністю, виходячи з наступного.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п.42 постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За змістом п.41 вищевказаної Постанови, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Отже для позовів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно, встановлюється виключна підсудність.

Як вбачається з матеріалів справи, договір завдатку, укладений 31.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про передачу права власності на об`єкт нежитлової будівлі, врегульовує порядок оплати та наступної передачі у власність «об`єкту нерухомості», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що прямо зазначено в цьому договорі.

Оскільки позов ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , стосується застосування правових наслідків не виконання відповідачем зобов`язання, предметом якого є нерухоме майно, а саме - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає, що даний позов має розглядатися за правилами виключної підсудності - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки місцезнаходження нерухомого майна знаходиться за межами територіальної юрисдикції Артемівського міськрайонного суду Донецької області, позовну заяву у відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст.31 ЦПК України слід передати на розгляд до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 30, 31 ЦПК України, суд,

ухвалив:

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору завдатку недійсним, разом із доданими до неї документами передати на розгляд до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (розташований за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Металургів, 31.).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Лапченко