Справа № 626/49/20
Провадження № 2/626/163/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2020 року м. Красноград

Суддя Красноградського районного суду Харківської області Дудченко В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №626/49/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

11.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

14.01.2020 року дана позовна заява була залишена без руху.

21.01.2020 року позивач усунула недоліки, зазначені у хвалі суду.

21.01.2020 року ухвалою Красноградського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 06.02.2020 року.

29.01.2020 року ОСОБА_1 було подано позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами про розірвання шлюбу та про поділ майна подружжя.

Разом зі зміненою позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

В даній заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,3 кв.м., яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2015 року № 1327 реєстраційний номер нерухомого майна 01, номер запису про право власності 12270564. Також просить накласти арешт на спірне майно автомобіль марки HYUNDAI SONATA 2015 року випуску, який був придбаний 24.07.2019 року та заборонити його використання шляхом опечатування та передачею на зберігання ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування даної заяви позивач зазначила, що за час шлюбу ними було придбано автомобіль HYUNDAI SONATA 2015 року випуску, який був придбаний 24.07.2019 року та відкрито два магазини з продажу взуття за адресою: АДРЕСА_3 та за адресою: АДРЕСА_4 ». Дані магазини були відкриті на ФОП ОСОБА_2 , але кошти для закупівлі товару та відкриття магазину в сумі 7500 доларів США ОСОБА_1 дала зі своїх збережень. На сьогоднішній день в магазині знаходиться 700 пар взуття середня вартість кожної 2800 грн., всього товару на суму 1960000 грн., в магазині в м. Краснограді знаходиться 400 пар взуття, середня вартість 2500 грн., товару на суму 1000000 грн., але позивач доступу ні до товару, ні до коштів не має.

Крім того підставою для накладення арешту на автомобіль є те, що він був придбаний під час перебування у шлюбі та на його придбання позивач витратила 10000 доларів США власних коштів. Але незважаючи на це відповідач без згоди позивача відчужив вказаний автомобіль 03.10.2019 року. У зміненій позовній заяві про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя предмет спору є вищезазначений автомобіль, тому позивач вважає, що є всі підстави вважати, що автомобіль може бути прихований, відчужений. Згідно даних сайту Міністерства розвитку торгівлі, економіки та сільського господарства середньоринкова вартість автомобіля складає 468339,86 грн.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, вважаю що в її задоволенні необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Так, згідно зі ст.ст.1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як роз`яснено у п.п.4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 3 ст.152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи зазначене, важливою умовою для вжиття заходів забезпечення позову є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами про розірвання шлюбу та про поділ майна подружжя, ціна позову зазначена 1948339,86 грн.

Подаючи заяву про забезпечення позову, заявник просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,3 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2015 року № 1327 реєстраційний номер нерухомого майна 01, номер запису про право власності 12270564.

Однак з наданих суду документів доданих до заяви, взагалі не можливо стверджувати, що на день подачі заяви про забезпечення позову, 29.01.2020 року, ОСОБА_2 є власником даної квартири.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості квартири, на яку позивач просить накласти арешт, в зв`язку з чим неможливо встановити співмірність вартості квартири до суми позову.

Поряд з цим, як зазначає сам позивач, вказана квартира належить особисто ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.11.2015 року, при цьому шлюб з позивачем укладено значно пізніше 06.02.2018 року, тобто не є спільною власністю та не є предметом спору.

Крім того, позивач просить також накласти арешт на автомобіль HYUNDAI SONATA 2015 року випуску, який було придбано в період шлюбу.

Однак, з наданих самим позивачем ОСОБА_1 довідок з Територіального сервісного центру № 6345 (на правах відділу, м. Красноград) Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області МВС України від 17.01.2020 року та 24.01.2020 року, вбачається, що за даними національної автоматизованої інформаційної системи МВС станом на 17.01.2020 року за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані та автомобіль HYUNDAI SONATA 2015 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , зареєстрований 31.05.2019 року в ТСЦ 6345. 24.07.2019 року в ТСЦ № 6345 перереєстрований по договору купівлі-продажу на іншого власника. 03.10.2019 року в ТСЦ № 3650 по договору купівлі-продажу вказаний автомобіль перереєстрований на іншого власника.

Тобто станом на день подачі заяви про забезпечення позову, відповідач ОСОБА_2 не є власником вищезазначеного автомобіля.

Таким чином, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано доказів належності відповідачу на праві власності майна, на яке просив накласти арешт, а також не наведено доказів щодо визначення вартості нерухомого майна, на яке просить накласти арешт й відповідно не зазначено вартість майна на яке необхідно накласти арешт, що позбавляє суд можливості визначити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами з вартістю майна.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 626/49/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Харківський апеляційний суд через Красноградський районний суд.

Суддя Дудченко В.О.