ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/27127/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2499/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

представник позивача- ОСОБА_2 ,

відповідач- акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Огренич І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду до акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-АТ «Приватбанк», банк) про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту, процентів у розмірі 6 935 доларів США та повернення безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 100 000 грн.

Позовні вимоги обгрунтувала тим,що 20 жовтня 2009 року між нею та АТ «Приватбанк», укладено договір банківського вкладу №SAMDN НОМЕР_1 відповідно до якого банк прийняв від неї 2 000 доларів США на строк 6 місяців до 20 квітня 2010 року, з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. За користування грошовими коштами, банк зобов`язався виплачувати 12,5 відсотків річних.

У жовтні 2019 року вона звернулась до банку з звимогою про повернення суми вкладу разом з нарахованими відсотками в розмірі 6 935 доларів США, проте, банк в усній формі відмовив у видачі грошей.

Крім того, зазначила, що банком безпідставно списані грошові кошти з її карткового рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 100 000 грн.

Короткий зміст ухвал суду про залишення позову без руху та повернення його позивачці

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2019 року позовну заяву, сформовану в системі «Електронний суд», залишено без руху для усунення недоліків, які полягали в тому, що до позовної заяви не були додані копії позовної заяви з додатками із зазначенням поштового індексу місця проживання (перебування) позивачки, номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти сторін по справі, ціни позову, та квитанція про сплату судового збору.

У встановлений судом строк представник позивачки усунув недоліки позовної заяви, за виключенням сплати судового збору, обгрунтувавши це тим, що спірні правовдносини, крім іншого, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», який звільняє ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Зокрема, він зазначив, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання вказаних послуг, пославшись на правові позиції, викладені в постановах ВСУ №6-2128цс16 від 13 березня 2017 року та №6-37цс16 від 11 травня 2016 року.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 на підставі ст.185 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та направити справу на новий розгляд до Київського районного суду м.Одеси.

Неправильність судового рішення суду мотивована тим, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів», який звільняє позивачку від сплати судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.2 ст.282 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався ст.185 ЦПК України та виходив з того, що позивачка не усунула недоліки позовної заяви та не сплатила судовий збір, пославшись на Закон України «Про захист прав споживачів». При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний закон застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі №520/13991/15-ц.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду.

Позивачка, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду виклала зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовула свої вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, що банк не повернув на її вимогу банківський вклад та нараховані проценти, а також безпідставно списав грошові кошти, що зберігались на її рахунку, тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються вказаним законом.

Так, за положеннями ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Зокрема, відповідно до ч.5ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВСУ №6-2128цс16 від 13 березня 2017 року та №6-37цс16 від 11 травня 2016 року.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі №520/13991/15-ц є помилковим, оскільки вона стосуєтья спору, який виник з кредитних правовдносин.

Натомість у даній справі, яка переглядється апеляційним судом, спір виник не з кредитних правовідносин, а з правовдносин банківського вкладу, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381-384, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2019 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту, процентів та повернення безпідставно списаних грошових коштів повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Головуючий

Судді: