Справа № 487/7697/19
Провадження № 2/487/575/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 березня 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Дорош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу

ВСТАНОВИВ:

16.10.2019 року до суду надійшла позовна заява ФОП « ОСОБА_1 » (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), в якій просить стягнути з відповідача з% річних у розмірі 2 200 грн., інфляційні витрати у розмірі 10 267,12 грн., сплачену суму судового збору у розмірі 768,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 7 684 грн.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 30.05.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» збитків в порядку регресу у розмірі 24 463,00 грн. 18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП « ОСОБА_1 » укладено Договір № 18/04/2018 про відступлення прав вимоги по договорам страхування, зокрема і договору з ОСОБА_2 19.09.2018 р. судом замінено сторону виконавчого провадження на ФОП « ОСОБА_1 ». Відповідач не виконує судове рішення про стягнення боргу, тому позивач має право на стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу за період з 13 вересня 2016 по 12 вересня 2019 р.

19.11.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та участі представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Роти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2016 року, яке набрало законної сили 10.06.2016 року, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» майнову шкоду в розмірі 23245 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору 1218 грн. 00 коп., а всього 24 463 грн. 00 коп.

09.09.2016 за вказаним рішенням видано виконавчий лист.

11.06.2018 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52462076.

Ухвалою суду від 19.09.2018 р., яка набрала законної сили 05.10.2018 р., Замінено первісного позивача (стягувача) Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/8791/15-ц за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди на його правонаступника Фізичну особу-підприємця « ОСОБА_1 ».

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно відповіді головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 29.01.2020 залишок нестягнутої заборгованості складає 24463,00 грн.

У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України (постанова від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, постанова від 23.01.2018 у справі № 759/11907/15-ц. постанова від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанова від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.).

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2016 року про стягнення з відповідача на користь позивача 24 463,00 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з розрахунком наданим позивачем, втрати від інфляції на заборгованість відповідача становлять 10 267,12 грн., 3 % річних 2 200,00 грн.

За такого, оцінюючі надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на підставі частини другої статті 625 ЦК України як 3 % річних в розмірі 2 200 грн., так інфляційних втрат в розмірі 10 267 грн., за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку, що також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 684 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81,82, 89, 264-265, 268, 279, 280-289, 354355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » інфляційні витрати у розмірі 10 267,12 грн. та 3% річних у розмірі 2 200 грн., судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 684 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 »,ІПН НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне заочне рішення складено 27 березня 2020 року.

Суддя: З.М. Сухаревич