Провадження № 2/761/1061/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Савенко О.І., Осадчук М.І.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 107 800,00 грн.; відшкодування лікування в сумі 2 256,59 грн., відшкодування матеріальної шкоди, понесеної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 3 198,00 грн.; моральну шкоду в сумі 75 000,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 24.10.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Сеат», державний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача та «Шкода», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою суду відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність відповідача на час дорожньо-транспорної пригоди не була застрахована.

Як зазначає позивач, згідно рахунку фактури від 21.11.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Сеат», державний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження становить 107 800,00 грн.

Крім того позивач зазначає, що їй спричинена моральна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яку вона оцінила в розмірі 75 000,00 грн.

Під час дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнала ушкоджень здоров`я на відновлення якого витратила 2 256,69 грн. так як решту лікування покрив страховий поліс.

Через неможливість користуватись власним автомобілем, позивач вимушена була користуватись послугами таксі на які вона витратила 3 198,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач представника в судове засідання не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив до суду не направила.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 17.01.2019 року (справа №761/42860/18) ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Як зазначено в постанові, 24 жовтня 2018 року, о 09 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Шкода (державний номер НОМЕР_2 ), всупереч п. 16.13 ПДР України, на перехресті вулиць Дорогожицька та Оранжерейна в м.Києві, при повороті ліворуч не надала переваги в русі транспортному засобу, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Сеат» (державний номер НОМЕР_2 ), що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Як вбачається з постанови, ОСОБА_3 свою вину в порушенні ПДР України не визнала.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.02.2019 року постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 17.01.2019 року залишено без змін.

На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність відповідача застрахована не була, як встановлено судом.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України).

Стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В той же час, відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підтвердження необхідності проведення ремонтних робіт позивач надала рахунок-фактуру без дати, згідно із якою вартість відновлювального ремонту автомобіля «Сеат», державний номер НОМЕР_1 становить 107 800,00 грн., проте оскільки рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка госпоперація, розпорядження або дозвіл на здійснення госпоперації), а носить лише інформаційний характер. Цей документ є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише виставляння сум до сплати покупцям за поставлені товари або надані послуги. Тобто факт отримання товарів (послуг) обов`язково має бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг), тому суд не може взяти до уваги як доказ в майбутньому понесених витрат на відновлення автомобіля позивача.

Крім того позивач не позбавлена можливості звернутись до відповідного оцінювача для складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 24.10.2018 року.

В судовому засіданні адвокат не зверталась до суду з клопотанням про призначення експертизи для встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненого позивачу.

Також варто зазначити, що на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач мала діючий поліс №АМ4819372 АТ «СК «АРКС» за яким була застрахована цивільна відповідальність власника автомобіля SEAT Toledo державний номер НОМЕР_3 VIN-код НОМЕР_4 . Проте позивач не надала суду доказів, що вона зверталась до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди.

Позивач звертаючись до суду зазначила, що під час дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала ушкоджень здоров`ю та проходила лікування на підтвердження чого надала виписки з медичної документації.

ОСОБА_2 була застрахована за Договором добровільного медичного страхування №А0283566 від 24.04.2018 року, укладеного з ПрАТ «Страхова група «ТАС» та 25.10.2018 року о 16 год. 30 хв. в телефонному режимі звернулась до медичного асистансу компанії ПрАТ «Страхова група «ТАС» щодо необхідності отримання медичної допомоги в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в день дорожньо-транспортної пригоди не було зафіксовано ушкодження здоров`я позивача. Вперше вона звернулась до лікаря 26.10.2018 року, тобто через два дні після пригоди та в медичній документації зазначено що ОСОБА_2 скаржиться на біль в шийному відділі хребта і зі слів хворої записано, що травма відбулась 24.10.2018 близько 09.30 в результаті ДТП, раніше за медичною допомогою не зверталась так як «нічого не боліло». Від листка непрацездатності ОСОБА_2 відмовилась.

Крім того в медичній документації (консультація лікаря від 26.10.2018 року) зазначено, що стан після втрати свідомості (10.10.2018), остеохондроз шийного відділу хребта.

Також з матеріалів справи вбачається, що з 26.12.2018 року по 31.12.2018 року позивач була непрацездатна внаслідок загального захворювання,а з 14.01.2019 року по 13.02.2019 року була непрацездатна внаслідок невиробничої травми.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що лікування, яке позивач проходила після 26.10.2018 року пов`язане з дорожньо-транспортною пригодою. Зазначене в картці позивача, є лише припущенням. Представник позивача не зверталась до суду з клопотанням про призначення експертизи для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманими ушкодженнями здоров`я та дорожньо-транспортною пригодою. А тому суд не вбачає законом передбачених підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на лікування.

На підтвердження витрат на поїздки в таксі позивач надала роздруківки із електронної пошти, проте суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати зазначених сум позивачем, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначених коштів.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди варто зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Враховуючи, що під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, був пошкоджений автомобіль позивача, внаслідок чого вона не мала можливості використовувати автомобіль для власних потреб; позивач вимушена звертатись до суду для відновлення власних прав, а тому з врахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі положень статті 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати про пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП не відомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди та збитки, спричинені внаслідок залиття квартири в сумі 852 973 (вісімсот п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) гривни 20 копійок та судовий збір в розмірі 49,95 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 березня 2020 року

Суддя: Н.Г.Притула