Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 752/7638/15-ц

провадження № 61-1337св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «ПВНАК «Ліга Справедливості»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у складі судді Сальникової Н. М. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Семенюк Т. А., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «ПВНАК «Ліга Справедливості» (далі - ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості») про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір процентної позики, за умовами якого позичальник отримав позику у розмірі 2 500,00 дол. США, про що останній надав відповідну розписку від 01 грудня 2014 року. Термін, на який надається позика становить не більше 90 календарних днів з моменту укладення і закінчується 01 березня 2015 року. За умовами договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти зі сплатою відсотків - 20 дол. США за кожний календарний день користування позикою.

01 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості» був укладений договір поруки, за яким останнє, на добровільних засадах, взяло на себе зобов`язання, які виникають з умов договору позики від 01 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в обсязі 500,00 грн. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому.

Зазначав, що відповідачі свої зобов`язання з повернення позики за умовами договорів належним чином не виконують, внаслідок чого, станом на 28 квітня 2015 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість за договором позики в сумі 22 940,00 дол. США, із них: сума позики 2 500,00 дол. США, сума відсотків 7 180,00 дол. США, сума штрафу 10 760,00 дол. США.

На підставі викладеного, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути із ОСОБА_3 на його користь 22 940,00 дол. США, із них: сума позики 2 500,00 дол. США, сума відсотків 7 180,00 дол. США, сума штрафу 10 760,00 дол. США та витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору; солідарно із ОСОБА_3 та ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості» на його користь 500,00 грн згідно з договором поруки від 01 березня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором процентної позики від 01 грудня 2014 року у сумі 2 500,00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 57 875,00 грн, відсотки 7 160,00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 165 754,00 грн, штраф 10 658,40 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 246 741,96 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості» на користь ОСОБА_1 за договором поруки від 01 березня 2015 року грошові кошти у сумі 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 695,45 грн.

Стягнуто з ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 13,25 грн.

У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідачем умови договору не виконувалися, внаслідок чого у ОСОБА_3 утворилася заборгованість за договором позики.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині суми основного боргу та штрафу, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , зменшивши суму основного боргу з 2 500,00 дол. США до 200,00 дол. США, що за курсом НБУ становить 4 630,00 грн, суму штрафу з 10 658,40 дол. США до 2 500,00 дол. США, що за курсом НБУ становить 57 875,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що вирішуючи питання про стягнення з відповідача штрафу, суд першої інстанції не врахував вимоги частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у березні 2018 року, ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення в частині вимог до нього та ухвалити нове рішення про відмову у позові в цій частині.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що визначення в договорі позики відсотків та штрафу у твердій грошовій сумі суперечить вимогам статті 549 ЦК України, що свідчить про незаконність договору позики в цій частині.

У квітні 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 01 грудня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір процентної позики, за умовами якого позичальник отримав позику у розмірі 2 500,00 дол. США, про що останній надав відповідну розписку від 01 грудня 2014 року з терміном повернення до 01 березня 2015 року.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору позики позикодавець надає позичальнику грошові кошти зі сплатою відсотків - 20 дол. США за кожний календарний день користування позикою протягом періоду до 01 березня 2015 року, відсотки починають нараховуватися з дати укладення цього договору та нараховуються до повного погашення позики.

Згідно з пунктом 3.3 договору позики у випадку несвоєчасного, або неповного повернення позики та відсотків за позикою позичальник сплачує штраф у розмірі 40 дол. США за кожний календарний день незалежно від суми залишку позики та відсотків, що залишаються непогашеними після 01 березня 2014 року.

01 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості» був укладений договір поруки, за яким останнє, на добровільних засадах, взяло на себе зобов`язання, які виникають з умов договору позики від 01 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки поручитель безвідзивно та безспірно зобов`язується відповідати перед позикодавцем за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору в обсязі 500,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов`язань передбачені статтями 526, 527 ЦК України, згідно з якими, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, який є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України) та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, в разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне) виконання (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов`язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов`язання (як правило, грошового). Відповідно до договору поруки від 01 березня 2015 року поручитель відповідає перед позивачем в об`ємі 500,00 грн.

Згідно з статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Встановивши, що позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, відповідачем умови договору не виконувалися, внаслідок чого, за розрахунком позивача, станом на 24 листопада 2015 року у ОСОБА_3 утворилася заборгованість, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за процентами та стягнення в межах суми за договором поруки.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що залишок заборгованості за кредитом станом на 24 листопада 2015 року складав 2 500,00 дол. США, а сума нарахованої неустойки (штрафу) складає 10 658,40 дол. США, що значно перевищує суму боргу за кредитом, а тому суд апеляційної інстанції правомірно зменшив розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідачів з 10 658,40 дол. США до 2 500,00 дол. США.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги).

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення суду апеляційної інстанції у частині вимог до ОСОБА_4 без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України(у редакції чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у частині вимог до ОСОБА_4 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко