Справа № 236/5284/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді- Саржевської І.В.

за участю: секретаря- Олійник С.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача- ОСОБА_4 ,

представника відповідача- ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою.

В обгрунтування вимог позивачем зазначено, що 11.12.2019, в присутності свідків, позивач дав у борг ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 69 000 грн., які останній отримав, про що власноручно написав боргову розписку. Борг повернути необхідно було протягом трьох місяців, про що зазначено в розписці. Однак, на даний час, відповідач борг не повернув, тому з посиланням на норми ст. ст. 525-526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 69 000 гривень та судові витрати у справі(а.с.4-5).

Ухвалою судді від 26.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до судового розгляду(а.с.12-13).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, наполягав на їх задоволенні.

В судовому засіданні представники позивача, адвокат Горощук О.В., адвокат Чернишов Ю.В.(а.с.48-51), підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 , та його представник, адвокат Башков С.В.(а.с.22), в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні таких, посилалися на обставини, викладені у відзиві від 12.02.2020, в якому відповідач зазначив, що грошові кошти у розмірі 69000,00 гривень от позивача не отримував, у розписці вказано лише саме прізвище « ОСОБА_6 », вимогу про повернення суми боргу від позивача не отримував, крім того зобов`язання виникло з приводу дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків, але ж ніяк з договору позики. Ніякого вільного волевиявлення з його сторони до укладання з позивачем договору позики грошей з його сторони не було, а тому природа боргової розписки носить зовсім інший характер ніж отримання грошей(а.с.36-38).

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Що стосується договору позики (розписки).

Розписка - це документ, який підтверджує передачу й одержання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо від установи чи приватної особи, при написанні якої варто виокремити основні реквізити, які обов`язково потрібно зазначати: дата складання; місце складання; прізвище ім`я та по батькові позичальника, його паспортні дані та місце проживання (та фактичного проживання), ID код; прізвище ім`я та по батькові позикодавця, його місце проживання і паспортні дані; боргова сума (точна сума і валюта) (варто визначити, як цифрами так і прописом); конкретну дату, коли борг повинен бути повернутий; підписи сторін; прізвище ім`я та по батькові свідків (щонайменше 2-х) їх паспортні дані та місце проживання (та фактичного проживання), підписи.

У законодавстві поняття розписки знайшло своє відображення в положенні ст.1046 ЦК України, яким визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Це свідчить про те, що письмова форма договору позики у формі боргової розписки з огляду на її реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК передбачено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно дослідженої в судовому засіданні розписки від 11.12.2019, вбачається, що вона укладена у письмовій формі і її зміст відповідає вимогам договору позики та є доказом факту укладення договору, та вчинення правочину у письмовій формі, що передбачено ч.2 ст.207 ЦПК України, а саме: «Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)».

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року № 6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року № 6-996цс17.

Що стосується недійсності правочину.

В ході підготовчого судового засідання та напочатку судового розгляду справи ОСОБА_4 зазначав, що розписку писав під тиском ОСОБА_1 , та під впливом емоційного розладу, оскільки в цей день трапилася пригода за участю належного позивачу автомобіля, який під керуванням відповідача потрапив у ДТП, що підтверджується повідомленням Авдіївського ВП Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області від 18.02.2020(а.с.57-59). Потім позиція відповідача змінилась, та він наполягав, що розписка написана ним під диктовку позивача.

За приписами ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Але при цьому відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання договору позики (розписки) недійсним правочином, вчиненим під впливом обману.

Ч.1 ст.1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У ході судового розгляду була допитана свідок ОСОБА_7 , яка ствердила, що працює реалізатором у позивача. Відповідача ОСОБА_4 знає як робітника, який працював у позивача водієм. Вона як свідок підписувала розписку про отримання ОСОБА_4 грошових коштів в борг у позивача, який особисто зобов`язувався вернути гроші останньому. Тиску з боку позивача на відповідача не було, розписку він писан не під диктовку, свідком передачі грошових коштів не була.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні ствердив, що він працює водієм у позивача. У грудні 2019 року позивач запросив до себе додому у якості свідка з підстав написання власноруч ОСОБА_4 розписки про отримання грошової суми у борг. Знає що відповідач зобов`язувася повернути гроші. В день написання розписки ніякого тиску на відповідача з боку позивача не було, оскільки ОСОБА_4 писав розписку добровільно, не під диктовку. Свідком передачі грошових коштів не був.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердила, що вона працює у позивача. У грудні 2019 року коли вона приїхала після роботи до позивача додому, у дворі побачила ОСОБА_4 , якого знає як робітника позивача. Також знає, що відповідач винен гроші позивачу, про що останній цього ж дня написав розписку, яку вона підписала як свідок. Погроз з боку позивача на відповідача не було, тескт розписки йому ніхто не жиктував, свідком передачі грошових коштів не була.

Таким чином, обставина що стосується недійсності правочину, а саме написання розписки під впливом та під диктовку, на яку посилається відповідач, не доведена та спростована показами свідків в судовому засіданні.

Крім того, сама обставина написання розписки відповідачем ОСОБА_4 підтвердження його особистими показами в судовому засіданні.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено у судовому засіданні, 11.12.2019 ОСОБА_4 була написана розписка в присутності трьох свідків, зі змісту якої вбачається, що він винен ОСОБА_1 69000,00гривень.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За змістом ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику - така правова позиція викладена у постанові ВС/КЦС, справа №369/3340/16-ц від 22.08.2019р.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши розписку, суд, виявивши її справжню правову природу, доходить висновку, що у даній справі, між сторонами укладався договір позики, в розумінні викладених вище вимог Закону на вказану у розписці суму 69000,00 грн.

Твердження відповідача щодо написання розписки під емоційним та фізичним впливом, суд вважає спробою уникнути цивільної відповідальності та обов`язку повернення грошових коштів, оскільки такі твердження не підтверджується належними та допустимими доказами та повністю спростовані в судовому засіданні як поясненнями позивача ОСОБА_1 так і свідків. Також суд зауважує, що з моменту написання спірної розписки до теперішнього часу, відповідач не звертався до суду із вимогами про визнання її недійсною цілком або частково.

У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 81 від 26.12.2019(а.с.3).

Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

На підставі викладеного та керуючись постановами ВСУ у справах від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року № 6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року № 6-996цс17, ст.ст.202, 207, 230, 526, 625, 1047-1051 ЦК України, ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 19,ст.ст.76, 77, 79, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 258-259, ч.ч.1,2,5 ст. 263, ст.ст.265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою- задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу у розмірі 69000,00(шістдесят дев`ять тисяч гривень 00 копійок)гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40(сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок)гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскраження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення виготовлений 14.04.2020.

Суддя -