Справа №333/7388/19
Провадження №2/333/914/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

13 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, (м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд.32) про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтований тим, що 04.07.2009 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням суду від 02.12.2019 року шлюб розірвано. Також, з ОСОБА_2 на утримання дітей стягнуто аліменти. З листопада 2019 року і по теперішній час діти мешкають разом із позивачем у найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проте зареєстровані діти за адресою: АДРЕСА_1 . Причиною розірвання шлюбу було зловживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв, постійні сварки та бійки. За період з 15.08.2017 року по 16.02.2018 року родина перебувала під соціальним супроводом спеціалістів Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, так як з боку ОСОБА_2 вчинялось насильство. Позивач має наймане житло, що відповідає санітарним нормам, самостійно виховує дітей, постійно піклується ними, повністю матеріально їх забезпечує. Відповідач, став менше цікавиться розвитком та життям дітей, а тому можливо зробити висновок, що діти йому взагалі не потрібні.

Позивач вважає не доцільним передання дітей батьку на виховання, оскільки він не може створити належні умови для їх життя та розвитку, постійно нехтує сімейними цінностями, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу у спілкуванні з дітьми. Зазначає, що вона спроможна забезпечити своїх дітей всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про дітей. З урахуванням зазначеного, просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 14.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, на підставі ч.1 ст. 189 ЦПК України вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

12.02.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 суду зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей. Шлюб було розірвано внаслідок постійних сварок. Вони усі разом мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , але після розірвання шлюбу вона винайняла житло і переїхала разом із дітьми. Відповідач іноді спілкувався з дітьми, вона ніколи не перешкоджала цьому. Працює на заводі «Мотор Січ», отримує заробітну плату приблизно 7 000 грн., утримувати дітей допомагають батьки, так як ще необхідно оплачувати винаймане житло. Відповідач аліменти не сплачує, хоча є рішення суду, яке знаходиться на виконанні. Знає, що відповідач займається ремонтом автомобілів, тому має неофіційний дохід. Під час спільного життя з відповідачем, останній притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Непоодинокими випадками було вживання відповідачем алкогольних напоїв та здійснення агресії у її бік.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, 16.03.2020 року від нього надійшла заява, якою останній позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову, так як вирішення спору буде в інтересах дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що з 04.07.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб (актовий запис № 369), після укладення шлюбу прізвище позивача змінене на « ОСОБА_6 » (а.с. 13)

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 14) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.15).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 20-21).

Позивач та малолітні діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 13.07.2013 року і по теперішній час (а.с. 17-19).

27.11.2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 11 місяців укладено договір № 89 найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 36-39), тобто за вказаною адресою мешкають позивач разом із малолітніми дітьми.

12.02.2020 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_9 », про що свідчить свідоцтво про зміну імені, видане Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (актовий запис №09).

По теперішній час діти постійно проживають з матір`ю, з батьком майже не спілкуються.

Позивач має житло, що відповідає санітарним нормам, самостійно виховує дітей, постійно піклується за ними, повністю матеріально їх забезпечує, створює належні соціально - побутові умов проживання, зберігає психічне та фізичне здоров`я, духовно та розумовий розвиток, любить своїх дітей і спроможна забезпечити їх всім необхідним. Діти обліковані в медичних установах, позивач постійно слідкує за їх станом здоров`я, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного.

З акту обстеження умов проживання від 04.03.2020 року, складеного спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради вбачається, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 разом із матір`ю. За адресою проживання малолітніх дітей створені належні умови для проживання. Квартира складається з 2 кімнат, кухні, коридору, санвузла. Наявні газо-,водо-,та електропостачання. Для виховання, розвитку та проживання дітей створено такі умови: окрема кімната, спальні місця, особисті речі, одяг та взуття, предмети догляду, харчування.

Згідно акту обстеження умов проживання від 03.03.2020 року, складеного спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_3 . Запоріжжя, вул. Вагонна, буд. 7, що є місцем мешкання ОСОБА_2 , санітарні норми будинку відповідають нормам, наявні газо-,водо-,та електропостачання, необхідна побутова техніка, окремих спальних місць та місця для розвитку малолітніх дітей немає. При бесіді із спеціалістами, ОСОБА_2 зазначив, що не заперечує проти того, щоб малолітні діти мешкали разом із матір`ю.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів провадження, а також пояснень позивача вбачається, що у позивача за місцем проживання кращі умови для життя, виховання та навчання дітей. Так, за адресою місця проживання позивача квартира має дві окремі кімнати з окремими ліжками для дітей та окремими столами для їх навчання. За місцем проживання відповідача мається лише одна кімната з одним столом та ліжком.

Діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , навчаються у Запорізькому академічному ліцеї № 23. Згідно до характеристик обидві дитини характеризуються позитивно. Діти мають певні навчальні досягнення, активні учні, беруть активну участь у житті школи. До школи приходять чистими, охайними, матір, приділяє достатню уваги вихованню дітей, цікавиться навчанням, контролює виконання завдань, підтримує зв`язок з класними керівниками, регулярно відвідує батьківські збори. Батько дітей спочатку відвідував школу, разом із матір`ю дітей відвідували батьківські збори. Наразі батько не приймає участі у вихованні дітей, успіхами дітей не цікавиться. (а.с. 11-12).

Жодних доказів або обставин, які б стверджували про недбале або ж жорстоке ставлення до дітей, не існує, як і можливого негативного впливу на дітей з боку позивача, як матері.

З інформації, наданої на запити суду встановлено, що ОСОБА_7 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою не зверталась; кримінальні провадження у Комунарському ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області відносно неї відсутні.

КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» 26.02.2020 року на запит суду повідомила, що ОСОБА_2 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. З 2014 року по 2015 рік двічі перебував на стаціонарному лікуванні, востаннє з 26.03.2015 року по 20.04.2015 року з діагнозом: «Розлад адаптації з порушенням емоцій».

Згідно відповіді Комунарського ВП ДВП від 04.03.2020 року вбачається, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_2 відсутні, ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно нього складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (накладено стягнення у вигляді громадських робіт строком на 40 діб); 07.08.2017 року складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 178 КУпАП (накладено стягнення у вигляді попередження); 07.08.2017 року складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП (накладено стягнення у вигляді попередження).

Положеннями ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

ОСОБА_1 , як мати, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, має позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб дітей, постійно на протязі всього життя своїх дітей займається їх вихованням, влаштуванням їх життя, особливо останнім часом, оскільки батько з ними не проживає, й тому діти потребують ще більше уваги. Так, вже протягом тривалого часу діти проживають разом з позивачем, без батька, їх життя налагоджене, створені умови для нормального їх розвитку. Тим більше, що вона, як матір, жодним чином не перешкоджає їх батьку спілкуватися з ними, або ж брати участь у їх вихованні.

Обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст. 161 СК України унеможливлювали й подальше проживання дітей із матір`ю не існує.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Поведінка відповідача дає підстави стверджувати, що ним не буде в повній мірі дотримано інтересів дітей, які потребують у своєму віці постійного нагляду, турботи, піклування, налагодженого комфортного для них життєвого укладу, за для зростання у спокої та гармонії, й уникнення будь-яких психологічних травм.

Європейський суд з прав людини ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по- перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка до того ж не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Таким чином, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Враховуючи вищезазначене та інтереси дітей, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час діти проживають разом із матір`ю, за місцем проживання дітей створені належні умови, матір виховує та утримує дітей, батько не бере участі у їх вихованні, а також суд враховує позицію самого батька, який визнав позов, і позицію органу опіки та піклування, у зв`язку із чим, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню. При цьому, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 141,157,161 СК України, ст.ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, (м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд.32) про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.04.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод