Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"30" січня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Солонської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.09.2016, приблизно о 22 годин 25 хвилин, у нічний час доби, ОСОБА_2 , діючи у порушення вимог п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно яких: водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; заходячись у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня, керуючи технічно справним легковим автомобілем ВАЗ-21013, здійснював рух по проїзній частині пр. Карпова, з боку вул. Камишова в напрямку пр. Металургів, в Кальміуському районі, м. Маріуполь, Донецької області. Керуючи автомобілем ВАЗ-21013 і проїжджаючи у вказаний час на транспортному засобі нерегульовану ділянку проїзної частини пр. Карпова, розташовану поблизу до перетину з вул. Тополина, ОСОБА_2 , діючи необережно, а саме у порушення вимог п.12.1., п.12.4, п.12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно яких: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/ год. ; водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил; проявляючи злочинну недбалість, рухався зі швидкістю більш 80км/год, яка перевищує максимальну швидкість встановлену для руху в населеному пункті, діючи самовпевнено, а саме, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою неуважно стежив за нею та відповідно не реагуючи на її зміни під впливом алкогольного сп`яніння, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, внаслідок чого, не впорався з керуванням автомобіля ВАЗ-21013 під час руху по заокругленню проїзної частини вліво, виїхав за її межі, де скоїв наїзд на дерево. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події він був травмований та йому спричинено наступні тілесні ушкодження: забій шийного відділу хребта: перелом тіла першого шийного хребця з лівобічним атланто - потиличним підвивихом, крайовий внутрішньо суглобовий перелом верхніх суглобових фасеток СІ, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Закритий перелом верхньої третини правого стегна зі зміщенням, травматична ампутація 4-го пальця правої кисті, посттравматичний плексит правого плечового суглоба, що відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потребують для свого лікування тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижня (більш як -21 день). Забійна рана правої вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні (21 день).

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 09.08.2017 року, відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Він переніс 6 операцій, у тому числі в ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова. Для проведення операції формування культі IV пальця правої кисті та відкритий БІОС в/3 правого стегна ним було придбано у ФОП ОСОБА_3 набір для остеосинтезу перелому стегнової кістки інтрамодулярним титановим стрижнем IRENE, вартістю 11500,00 грн.

Крім того, позивач загалом за весь час витратив на своє лікування 20517,00 грн.

Йому була встановлена друга група інвалідності.

Крім того, неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 100000,00 грн. та яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав, що призвели до втрати здатності та можливості здійснювати основні компоненти в повсякденному житті, поставили його в невигідне становище в порівнянні зі здоровими людьми та обмежили його можливості на соціальному рівні (нездатність в повному обсязі до самообслуговування, до самостійного проживання, потреба в постійній сторонній допомозі та залежність від інших осіб).

На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача втрачений заробіток, обчислений за 3 місяці у розмірі 5847 грн., матеріальну шкоду в розмірі 40000,00 грн., що складається з витрат на медичне обстеження, медичні препарати, придбання набору для остеосинтезу перелому стегнової кістки інтрамодулярним титановим стрижнем IRENE та на інші витрати, пов`язані з проведенням операції, та спричинену моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12, частин 1, 2 статті 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та перевірено доказами, що 06.09.2016, приблизно о 22 годин 25 хвилин, у нічний час доби, ОСОБА_2 , діючи у порушення вимог п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно яких: водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; заходячись у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня, керуючи технічно справним легковим автомобілем ВАЗ 21013, здійснював рух по проїзній частині пр. Карпова, з боку вул. Камишова в напрямку пр. Металургів, в Кальміуському районі, м. Маріуполь, Донецької області. Керуючи автомобілем ВАЗ-21013 і проїжджаючи у вказаний час на транспортному засобі нерегульовану ділянку проїзної частини пр. Карпова, розташовану поблизу до перетину з вул. Тополина, ОСОБА_2 , діючи необережно, а саме у порушення вимог п.12.1., п.12.4, п.12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно яких: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/ год. ; водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил; проявляючи злочинну недбалість, рухався зі швидкістю більш 80км/год, яка перевищує максимальну швидкість встановлену для руху в населеному пункті, діючи самовпевнено, а саме, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою неуважно стежив за нею та відповідно не реагуючи на її зміни під впливом алкогольного сп`яніння, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, внаслідок чого, не впорався з керуванням автомобіля ВАЗ-21013 під час руху по заокругленню проїзної частини вліво, виїхав за її межі, де скоїв наїзд на дерево. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля ВАЗ-21013 ОСОБА_1 був травмований та йому спричинено наступні тілесні ушкодження: забій шийного відділу хребта: перелом тіла першого шийного позвонка з лівобічним атланто - потиличним підвивихом, крайовий внутрішньо суглобовий перелом верхніх суглобових фасеток СІ, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Закритий перелом верхньої третини правого стегна зі зміщенням, травматична ампутація 4-го пальця правої кисті, посттравматичний плексит правого плечового суглоба, що відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потребують для свого лікування тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижня (більш як -21 день). Забійна рана правої вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні (21 день).

Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження по ч.2 ст.286 КК України, вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24.05.2017 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4( чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2(два) роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробувальним терміном на 2 роки з покладанням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи , періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 09.08.2017 року вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2017 року скасовано та ОСОБА_2 призначено за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у вигляді ста годин громадських робіт з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

06.09.2016 року в КУ Міська лікарня швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 була проведена операція формування культі IV пальця правої кісті, 13.09.2016 року в КУ Міська лікарня швидкої медичної допомоги ОСОБА_1 була проведена операція відкритий БІОС в/3 правого стегна, що підтверджується копією виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 06.09.2016 року.

Для проведення операції позивачем було придбано у ФОП ОСОБА_3 набір для остеосинтезу перелому стегнової кістки інтрамодулярним титановим стрижнем IRENE, вартістю 11500,00 грн., що підтверджується товарним чеком.

Також він проходив лікування в ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова, що знаходиться в м.Києві.

Витрати на покупку залізничних квитків сполученням Маріуполь - Київ для проведення операцій, у тому числі, і для супроводжуючого, складають 2524,00 грн.

З моменту ДТП і по теперішній час, як зазначає позивач, він загалом витратив на своє лікування 20157,00 грн.

Йому була встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0712305 від 09.01.2018 року.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

Позивач ОСОБА_1 надав суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач ОСОБА_2 своїми протиправними діями спричинив йому матеріальну шкоду, що складається з витрат на медичне обстеження, медичні препарати, придбання набору для остеосинтезу перелому стегнової кістки інтрамодулярним титановим стрижнем IRENE, та на проведення операції, проїзд, що підтверджується наданими позивачем копіями товарних чеків та квитанцій на загальну суму 26322,93 грн. (ліки на суму 12292,00 грн., проїзні квитки на суму 2530,93 грн., набір для проведення операції 11500,00 грн.).

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди в розмірі 26322,93 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення втраченого заробітку, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.1 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0709492, виданої 21.12.2016 року, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

Згідно довідки підприємства від 05.12.2016 року середньомісячний заробіток позивача складав 7796,51 грн., який було розраховано, виходячи із заробітної плати позивача за період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року.

Таким чином, враховуючи розрахунок, наданий позивачем, суд приходить до висновку, що розмір втраченого заробітку позивача становить 5847 грн.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, позивач поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, оскільки позивач після ДТП знаходився на лікуванні, переніс 6 операцій, що в подальшому призвело до втрати здатності та можливості здійснювати основні компоненти в повсякденному житті та поставило позивача в невигідне становище в порівнянні зі здоровими людьми та обмежило її можливості на соціальному рівні (нездатність в повному обсязі до самообслуговування, до самостійного проживання, потреба в постійній сторонній допомозі та залежність від інших осіб).

Однак, суд критично оцінює доводи позивача в обґрунтування моральної шкоди, зокрема визначення розміру 100000,00 грн., враховуючи, що після ДТП, що трапилась, відповідач надав матеріальну допомогу позивачу у розмірі 1500 доларів США.

Отже, моральну шкоду суд оцінює в 15000,00 грн., як належну і допустиму грошову компенсацію моральних страждань позивача, і такий розмір моральної шкоди суд вважає справедливим та співмірним перенесеним позивачем фізичних та моральних страждань.

В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.176 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1536,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі ст.ст.1193, 1195, 1197 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 32169,93 грн. та у рахунок компенсації моральної шкоди 15000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м.Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко