ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/5155/19 Номер провадження 22-ц/814/1216/20Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

розглянула в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Крюківський районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 березня 2020 року

у справі за позовом "Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 01 серпня 2016 року підписала заяву б/н, та згідно якої отримала кредит в розмірі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", з якими він ознайомлений та які також викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Зазначав, що нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки, а також порядок надання кредитних карток, відкриття кредитного ліміту та його зміни, встановлені умовами укладеного між сторонами договору.

Відповідач ОСОБА_1 своєчасно не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 19.11.2019 року у розмірі 98 610, 03 грн. за кредитним договором №б/н від 01.08.2006 року та судові витрати по справі у розмірі 1921 грн.

Рішенням Крюківський районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 серпня 2006 року в сумі 2400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 46, 68 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині позовних вимог про зменшення тіла кредиту, відмови у стягнення відсотків, та ухвалити в цій іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах та Тарифах свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту у заявленому розмірі, а також нарахованих на нього відсотків. Так, відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та погашаючи заборгованість, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Окрім того, банк зазначає про встановлення кредитного ліміту в розмірі 2400 грн., який було збільшено до 11200 грн., також в анкеті-заяві сторони погодили розмір відсоткової ставки 3% на місяць на залишок заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити її без задоволення, а рішення Крюківський районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 березня 2020 року без змін, посилаючись на те, що відсутні докази визнання нею, як відповідачем, заборгованості за тілом кредиту, його відсотками та неустойкою саме у заявленому позивачем розмірі, оскільки Умови, Правила та Тарифи банку не містять її підпису, а розрахунок заборгованості за договором не є доказом наявності договірних зобов`язань між сторонами.

Рішення суду в частині відмови у частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені і штрафів не оскаржується та, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 31.07.2006 року підписала типовий формуляр заяви у ЗАТ КБ (зараз АТ КБ) «ПриватБанк», де просила відкрити рахунки та надати банківські послуги у вигляді надання кредитної картки з лімітом 2400 грн. (а.с. 17).

Згідно змісту підписаної заяви, ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Датою відкриття рахунку у заяві зазначено 01.08.2006 року.

До позовної заяви банк додав Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. (а.с. 18-33).

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 19.11.2019 року становить 98 610 грн. 03 коп. і складається із: 7 962 грн. 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1 700 грн. 45 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 83 775 грн. 48 коп. - нарахована пеня, 500 грн. 00 коп. штраф, 4 671 грн. 91 коп. - (штраф процентна складова).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, долучені до позовної заяви, не погоджені відповідачем, застосувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що 31 липня 2006 року ОСОБА_1 у ЗАТ КБ «ПриватБанк» підписано заяву, відповідно до якої відповідач виявила бажання на оформлення платіжної картки «Універсальна». У графі «кредитний ліміт» зазначено 2400 грн.

Заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 10000 грн., а також на умовах, обумовлених у позові. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою кредитка «Універсальна».

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (31 липня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 грудня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту просив стягнути проценти за користування кредитними коштами. В тексті позовної заяви позивач посилався на те, що впровадження і зміна відсоткової ставки передбачена умовами укладеного між сторонами договору, у заяві ОСОБА_1 від 31.07.2006 року визначена відсоткова ставка 3% на місяць.

Однак, АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження розміру наданого ОСОБА_1 кредиту у сумі 10 000 грн., тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення тіла кредиту на суму 10 000 грн. та відповідно відсотків.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено факту укладання із відповідачем договору від 01 серпня 2006 року на умовах, зазначених позивачем, в тому числі щодо розміру тіла кредиту та процентів за користування кредитом.

Апеляційний суд враховує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених ст. ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив, відтак відсутні підстави для їх стягнення.

У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту. Щодо наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, слід зазначити, що він не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, з урахуванням збільшення кредитного ліміту, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору з такими умовами.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про встановлену у заяві процентну ставку за користування кредитом у 3%, оскільки за відсутності доказів про точну суму отриманих кредитних коштів, день їх отримання, період їх використання, строк дії кредитного договору та інших умов кредитного договору, встановити наявність боргу по відсоткам неможливо.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Крюківський районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов