_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4501/19
Провадження № 2/947/1321/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі справу за позовом ЕООД «Саундтек» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з додатковою відповідальність Страхова компанія «Домінанта» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ЕООД «Саундтек» 5.03.2019р. через свого представника звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтувало тим, що 9.08.2017р. в м.Одеса по вул.Ленінградська сталася ДТП, внаслідок чого водій автомобілю ОСОБА_2 скоїла зіткнення з автомобілем «Мерседес» д/н НОМЕР_1 завдавши механічних пошкоджень. Оскільки ДТП сталася з вини Васілєвської, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду 87139 грн., витрати на проведення дослідження 1621,67 грн. та витрати на правничу допомогу 10000 грн.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилається на те, тертя особа позбавленк членства в МТСБУ.

Відповідач у судове засідання не явилася, не надала суду відзиву.

Третя особа свого представника до суду не направила.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідженими доказами та постановою Київського районного суду м. Одеси у справі про адміністративне правопорушення №520/96199/17 від 29.08.2017 року встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія - відповідача, яка керувала автомобілем «Хонда» номерний знак НОМЕР_2 , 9.08.2017 року по вул.Леніградська в м.Одеса, сталася ДТП внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Мерседес» номерний знак НОМЕР_1 який належить позивачу і сума матеріальної шкоди завданої позивачу, складає 36421,13 грн., що підтверджується звітом №30822170 від 1.09.2017р. (а.с.17), за проведення якого позивачем сплачено 1621,67 грн. За придбання запчастин позивачем сплачено 65047 грн. (а.с.12).

Під час керування автомобілем, на момент настання ДТП, цивільна-правова відповідальність відповідача застрахована у ТДВ СК «Домінанта» полісом № АК 2555371 від 21.01.2017р., страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 100 000 гривень (а.с.10,11).

Однак, всупереч Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пред`явив позов до суду про стягнення відшкодування безпосередньо з Васілєвської.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, і не має даних про визнання страхової компанії банкрутом, то обов`язок відшкодувати шкоду покладається на його страховика.

Судом встановлено, що сторона позивача звертався до страховика із заявою про сплату страхового відшкодування (а.с.10-11), але не отримувала відмову у виплаті такого відшкодування.

Таким чином аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданих внаслідок ДТП безпосередньо з Васілєвської не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду упродовж 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту.

Суддя Бескровний Я. В.