Справа № 201/3093/20
Провадження №2з/201/63/2020
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ В ЗАБЕЗПЕЧЕННІ ПОЗОВУ

17 квітня 2020р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_5 (третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна) про визнання договору дарування від 03.05.2019р. недійсним та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

31.03.2020р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_5 (третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна) про визнання договору дарування від 03.05.2019р. недійсним та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.04.2020р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого засідання.

14.04.2020р. до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на квартиру, загальною площею 51,1кв.м., житловою 30,9кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви, позивач посилався на те, що предметом спірного договору дарування є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і яку відповідачка ОСОБА_2 подарувала родичам задля уникнення в майбутньому звернення стягнення на це майно у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання вимог позивача, які будуть заявлені ним шляхом подання цивільного позову в рамках кримінального провадження. Передбачаючи тривалість розгляду даної цивільної справи та можливість відповідачів вчинити дії щодо відчуження нерухомого майна, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно задля забезпечення балансу інтересів як позивача, так і відповідачів.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю за можливе в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту позовної заяви та заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо визнання недійсним договору дарування від 03.05.2019р., оскільки позивач вважає, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, є фіктивним, і укладений з метою уникнення в майбутньому звернення стягнення на нерухоме майно, в рахунок погашення заборгованості за договорами позики.

Судом була отримана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, з якої вбачається, що станом на 17.04.2020р. власниками квартири АДРЕСА_2 (розмір частки по Ѕ ) є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Підставою набуття права власності вказаний договір дарування від 03.05.2019р., посвідчені приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л.

З 29.09.2011р. по 03.05.2019р. власником вищевказаної квартири була ОСОБА_2 , право власності якої зареєстроване на підставі договору дарування від 26.08.2011р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л. та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.03.2011р., виданого Першою ДДНК.

Звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що необхідність вжиття таких заходів виникла внаслідок ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань за договорами позики, які були укладені між позивачем та ТОВ «Таргетинг» в особі попереднього директора Гаврилової Т ОСОБА_6 .

Разом з тим, вважаю, що заявлені вимоги про вжиття заходів забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки фактично позивач бажає вжити заходи забезпечення позову в даній цивільній справі з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий ним в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за ст. 190 ч. 3 КК України у відношенні директора ТОВ «Таргетинг» ОСОБА_2 , яка шахрайським шляхом заволоділа майном ОСОБА_1 , чим спричинила йому матеріальну шкоду у великих розмірах.

При цьому, позивач на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України не позбавлений права в рамках кримінального провадження з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), звернутися із заявою про накладення арешту на майно.

Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, судом враховано й те, що в рамках даної цивільної справи позивач звертається з позовом до фізичної особи ОСОБА_2 , в той час як правовідносини за договорами позики виникли між позивачем та юридичною особою - ТОВ «Таргетинг».

Також відсутні підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову з огляду на те, що арешт нерухомого майна, який позивач просить вжити, полягає не тільки в обмежені прав власника на володіння та розпорядження майном, а й в обмежені права користуватися цим майном, що є неприпустими з урахуванням положень ст.ст. 319, 321 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, також врахований висновок, зроблений Верховним Судом в постанові від 13.01.2020р. по справі № 922/2163/17, що самі лише твердження про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю за можливе в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», Постановою Верховного Суду від 13.01.2020р. по справі № 922/2163/17, ст.ст. 149, 150, 151, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_5 (третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна) про визнання договору дарування від 03.05.2019р. недійсним та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.