23 квітня 2020 року м.Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Сєрих І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №221/1852/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до Волноваського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 15.07.2002 року належить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . В належному їй будинку були зареєстровані її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В березні 2014 року батьки виїхали на проживання в Росію, але точна адреса їх місцезнаходження не відома. При цьому, вони не знялися з реєстрації в належному їй будинку. На теперішній час вона бажає продати будинок, але не може цього зробити, оскільки в ньому зареєстровані відповідачі. Тому вона звернулася до суду з даним позовом і просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, у позовній заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Волноваського районного суду Донецької області судової влади України, заяву про причину неявки суду не надала, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відзив відповідача на позовну заяву до суду не надходив.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.07.2002 року позивачу належить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 та довідки про склад сім`ї №559 від 03.03.2020 року виданої виконкомом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області вбачається, що в належному позивачці будинку зареєстровані її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 16-19).
Із наявного у матеріалах справи акту обстеження на факт проживання від 04.03.2020 року складеного депутатом Володимирівської селищної ради ОСОБА_4 та сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вбачається, що в результаті обстеження домобудівні розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з березня місяця 2014 року по теперішній час не проживають (а.с. 20).
Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частина 2 статті 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Отже, відповідачі втратили право користування житлом в зазначеному будинку, оскільки не проживають в ньому без поважних причин понад один рік. Реєстрація відповідачів у будинку та їх фактичне не проживання позбавляє позивача можливості продажу будинку.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідачів більше одного року в будинку АДРЕСА_1 без поважних причин, своїх особистих речей в будинку вони не мають, тому позов слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 405 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовими заявами відповідачів, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Чальцева