Справа № 205/240/20
Провадження № 2/201/1624/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2020 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна) про розірвання договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином, розірвання договору купівлі продажу та визнання права власності, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Дніпровського МНО Кохан Г.Л. (а.с. 26).

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Мовчана Д.В. справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку із тим, що спірне нерухоме майно знаходиться на території Соборного району м. Дніпра. Справа надійшла до суду 12.02.2020р. (а.с. 12).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.02.2020р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 17).

Після усунення позивачем недоліків шляхом сплати судового збору (а.с. 24) і подання уточненої позовної заяви 06.04.2020р. (а.с. 25-28) ухвалою судді Наумової О.С. від 06.04.2020р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до положень ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 34).

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх уточнень) позивач зазначив, що 31.12.2018р. він уклав зі ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Даний правочин був укладений з метою фактичного продажу квартири, оскільки позивач перебував у скрутному матеріальному становищі, йому терміново потрібні були кошти, правочин був оформлений договором дарування, про що сторони домовилися з метою заощадження коштів на оформленні правочину і на умовах сплати за квартиру ОСОБА_2 50 000 доларів США. Проте відповідач кошти не сплатив. При цьому оригінал договору і технічний паспорт на квартиру залишилися у позивача. У розумінні ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття дарунку ОСОБА_2 не відбулося, оскільки лише прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Позивач бажає розірвати договір дарування та повернути квартиру у своє володіння.

На підставі викладеного, просив розірвати договір дарування квартири від 31.12.2018р., укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кохан Г.Л., зареєстрований у реєстрі за № 565, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 06.04.2020р. надав заяву про визнання позовних вимогу повному обсязі, у якій не заперечував проти розірвання договору дарування з ОСОБА_1 (а.с. 37). 08.04.2020р. додатково надав відзив на позовну заяву (а.с. 38), в якому пояснив, що дійсно між сторонами 31.12.2018р. був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_2 . В грудні 2018 року він познайомився з продавцем квартири ОСОБА_1 , який бажав терміново продати квартиру. Оглянувши правовстановлюючі документи, технічний паспорт, саму квартиру, вони домовилися за її продаж за 50 000 доларів США. З метою заощадження коштів на послуги оформлення правочину сторони домовилися оформити договір дарування. Разом із тим, через складні життєві обставини, відповідач не зміг зібрати кошті і розрахуватися за квартиру, просив суд врахувати це під час розгляду справи.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського МНО Кохан Г.Л., який отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позову 06.04.2020р. (а.с. 40), станом на день винесення рішення по справі правом на надання пояснень щодо позову не скористався.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 31.12.2018р. укладено договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 81,1 кв.м., житловою - 61,1 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кохан Г.Л. 31.12.2018р. та зареєстровано у реєстрі за реєстровим №565, на підставі якого ОСОБА_1 передав у дар квартиру ОСОБА_2 (а.с 7-9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано ІНФОРМАЦІЯ_1 р. за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру (а.с. 10).

Сторонами не заперечується та обставинна, що означений договір фактично вони уклади з метою відплатної передачі квартири у власність, але квартира фактично не перейшла у дар відповідача, відповідач до квартири не вселявся, правовстановлюючий документ договір дарування залишився у дарувальника, а не в обдарованого, що суперечить п. 15 договору.

На даний час майно, яке передане у дарунок квартира, збережене.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування підлягає задоволенню із наступних підстав.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи із змісту ст.ст.203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

За ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як зазначено у ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Частина 1 ст. 626 ЦК України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення змісту або припинення цивільних прав або обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає принцип свободи договору, згідно із яким відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим.

Враховуючи, те, що на даний час майно, яке передане у дарунок (квартира) збережене, поведінка відповідача може призвести до втрати подарованого майна, яке має для позивача велику немайнову цінність, а відповідач (обдаровуваний) фактично не прийняв у дар квартиру, не вселився до неї та повністю визнав вимоги про розірвання договору дарування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом розірвання договору дарування.

Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. При цьому, визнання позову відповідачем у справі не суперечать інтересам жодної зі сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Позивачем судовий збір у розмірі 2 417,30 грн. був сплачений на підставі квитанції № 12СС0D168 від 06.04.2020р. на рахунок UA004005 отримувача коштів УК у Собор.р.м.Дніпра/Собор.р/22030101, код отримувача 37989269, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998 (а.с. 24).

У зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнав одразу то ОСОБА_1 з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 1 208,65 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 1 208,65 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 137, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна) про розірвання договору дарування - задовольнити.

Розірвати договір дарування між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 81,1 кв.м., житловою - 61,1 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганною Леонідівною 31 грудня 2018 року та зареєстрований у реєстрі за реєстровим № 565.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 1 208,65 грн., сплаченого при подачі позову відповідно до квитанції № 12СС0D168 від 06.04.2020р. на рахунок UA004005 отримувача коштів УК у Собор.р.м.Дніпра/Собор.р/22030101, код отримувача 37989269, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 208,65 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Наумова О.С.