Номер провадження 2/754/2818/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» - Рибчинчука Д.А.

розглядаючи в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання недійсним правочину та звернення стягнення -

в с т а н о в и в :

Суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення (повернення) частини боргу.

Ухвалою суду від 22 березня 2017р. відкрито провадження по вищевказаній справі.

Ухвалою суду від 05 червня 2018р. матеріали цивільної справи 754/16072/16-ц передано, відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України на розгляд іншому судді, у зв`язку з заявленням суддею Панченко О.М. самовідводу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2018р., для розгляду цивільної справи 754/16072/16-ц визначено суддю Клочко І.В.

Ухвалою суду від 08 червня 2018р. цивільну справи за позовом Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення (повернення) частини боргу прийнято до провадження судді Клочко І.В. та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

05 червня 2018р. позивач подав до Деснянського районного суду м. Києва заяву про уточнення позовних вимог (а.с.1-6 том 4), в якій просив визнати недійсним договір дарування від 16.12.2016р. №12136 Ѕ частини комплексу споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежилої будівлі «літера А» загальною площею 710,90 кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею - 853,90 кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80 кв.м, у зв`язку з його фіктивністю.

В рахунок погашення частин заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. №370/1226/15, що становить 12542189 грн. звернути стягнення на Ѕ частини комплексу споруд, що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежилої будівлі «літера А» загальною площею 710,90 кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею - 853,90 кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80 кв.м, шляхом передачі у власність ФОП ОСОБА_3 та визнання за ФОП ОСОБА_3 права власності на Ѕ частини комплексу споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з нежилої будівлі «літера А» загальною площею 710,90 кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею - 853,90 кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80 кв.м.

У вищевказаній заяві про уточненні позовних вимог, позивач посилається на те, що 17.12.2014р. ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 40% частки статутного капіталу у ТОВ «Торговий дім «Каміла» за 8000000,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміла» від 17.12.2014р. №1491.

На момент укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ Торговий дім «Каміла» від 17.12.2014р. №1491 ОСОБА_1 не мав наміру сплачувати грошові кошти за придбання 40% частки статутного капіталу.

14 січня 2015р. ОСОБА_1 зареєстрував за собою 40% частки про що свідчить реєстраційні дія № 2019860 , згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та, заволодівши 40% частки, передбачив, що кредитори будуть в судовому порядку вимагати повернення боргу, а тому він заздалегідь мав прямий умисел приховати свої майно від кредиторів, суду, виконавчої служби.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. 370/1226/15-ц з ОСОБА_1 стягнуто на користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 7980000,00 грн. за невиконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Каміла» від 17.12.2014р. №1491 та умов договору відступлення права вимоги та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4192000,00 грн. я кості збитків заподіяних інфляцією, а також стягнуто три відсотки річних від простроченої суми, що становить 370189,39 грн.

Постановою Верховного Суду від 25.04.2018р. залишено без змін рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р.

Рішення Апеляційного суду від 24.11.2017р. ОСОБА_1 не виконується, борг не повертається, при цьому, позивач зазначає, що останній продовжує незаконно володіти 40% частки статутного капіталу.

На час укладення фіктивного договору дарування від 16.12.2016р. №12136 ОСОБА_1 вже володів 40% частки статутного капіталу і був обізнаний про ухвалене рішення Макарівського районного суду Київської області від 05.09.2016р. щодо стягнення з нього боргу, усвідомлював чинність договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий бід «Каміла» від 17.12.2014р. №1491 та усвідомлював, що винен грошові кошти в розмірі 8000000,00 грн., але не мав наміру їх сплачувати. А укладення договору від 16.12.2016р. №12136 відбулось після скасування ухвали Макарівського районного суду Київської області від 22.05.2015р. про забезпечення позову на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 14.12.2016р.

З огляду на викладене, позивач вважає, що ОСОБА_1 не мав наміру обдарувати ТОВ МСС ТІДІСІ ДАЛЬНОБОЙ нерухомим майном, а мав на меті приховати майно, оскільки знав, що має борг, а також знав про судові справу 370/1226/15 та рішення суду про стягнення з нього боргу і одразу після скасування забезпечення позову уклав фіктивний договір дарування.

З огляду на викладені обставини позивач просить задовольнити позов.

Протокольною ухвалою суду від 30.07.2018р. вищевказана заява про уточнення позовних вимог приєднана до матеріалів справи та залучено співвідповідачем ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», та залучено третіми особами ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. (а.с.55-57 том 4).

31.07.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги та вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано не передбачений чинним законодавством спосіб захисту (а.с.76-81 том 4).

Ухвалою суду від 27 листопада 2018р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Від позивача неодноразово надходили заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.44, 121, 131, 178-179 том 4, а.с.5 том 5).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» - Рибинчук Д.А. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та обрання невірного способу захисту.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії договору дарування частин комплексу споруд, який зареєстрований в реєстрі за №12136 від 16 грудня 2016р. укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» в особі директора Рябої Т.П. та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., ОСОБА_1 безоплатно передав у власність (подарував) ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», а ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» прийняло в дар Ѕ частку комплексу споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з нежилої будівлі «літера А», загальною площею - 710,90кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею 853,90кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80кв.м (а.с.127-130 том 4).

Пунктом 6 вказаного Договору дарування частин комплексу споруд, який зареєстрований в реєстрі за №12136 від 16 грудня 2016р., визначено, що дарувальник - ОСОБА_1 свідчить, що відчужувана Ѕ частка комплексу споруд, яка є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передані, не відчужена іншим способом, не заставлена, під податковою заставою, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває; за договором управління не передавалась; прав щодо відчужуваної Ѕ частки комплексу споруд у третіх осіб, які були б порушені цим договором (в тому числі за договорами найму (оренди), позички) немає; будь-які інші обтяження стосовно цієї нерухомості відсутні.

Позивач СПД ФОП ОСОБА_3 вважає, що вищевказаний договір дарування є недійсними, у зв`язку з його фіктивністю, оскільки були вчинені між відповідачами без наміру обдарувати ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» нерухомим майном, а відповідач ОСОБА_1 мав на меті приховати майно для уникнення виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 передав належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» у розмірі 40%, а ОСОБА_1 прийняв вищевказану частку у власність, та сплачує за неї грошову суму в розмірі, в порядку та на умовах, викладених у договорі (а.с. ас.79-80 том 1).

Пунктом 6 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року, продаж вищевказаної частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» у розмірі 40%, вчинено за 8000000,00 грн., які ОСОБА_1 зобов`язується сплатити ОСОБА_4 протягом 60 календарних днів з моменту укладення та підписання даного договору, а ОСОБА_4 зобов`язується прийняти вищевказані грошові кошти, про що свідчать підписи на останній сторінці вказаного договору.

14.01.2015р. реєстраційною дією №2019860 ОСОБА_1 здійснив переведення на себе частки статутного капіталу ТОВ «Торговий дім Камілла» у розмірі 40%, при цьому, останній мав сплатити за частку статутного капіталу, яку 14.01.2015 реєстраційною дією № 2019860 перевів на себе в розмірі 40 % капіталу ТОВ «Торговий дім Камілла», однак кошти за цю частку продавцю не перерахував, що встановлено постановою Верховного Суду від 13.03.2019р. по цивільній справі 757/12646/16-ц (а.с.137-148 том 5).

Безоплатно відчужуючи Ѕ частку комплексу споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з нежилої будівлі «літера А», загальною площею - 710,90кв.м та нежилої будівлі «літера Б» загальною площею 853,90кв.м, загальна площа комплексу споруд 1564,80кв.м, шляхом укладення договору дарування частин комплексу споруд, який зареєстрований в реєстрі за №12136 від 16 грудня 2016р., належних ОСОБА_1 на праві приватної власності на користь ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про невиконане ним грошового зобов`язання перед ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014.

Отже, безоплатне припинення права власності на належне ОСОБА_1 майно - Ѕ частку комплексу споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . на підставі договору дарування на користь ТОВ «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» свідчить про недобросовісність та зловживання правами боржника, які порушують майнові інтереси кредитора.

05 травня 2015р. між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 , був укладений договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» (а.с.82-83 том 1).

Згідно вказаного договору відступлення права вимоги, первісний кредитор ОСОБА_4 передає належне йому право вимоги щодо отримання належних йому грошових котів за відчужену належну частку в статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла», укладеного 17 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_1 та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав в тому числі і право вимоги, що виникне в майбутньому щодо сплати основного боргу, враховуючи пеню, індекс інфляції, три відсотки річних, інші права, що забезпечували б виконання договору, тощо.

05 травня 2015р. ОСОБА_4 нотаріально засвідчив заяву вимогу (повідомлення) до ОСОБА_1 , в якій повідомляє, що 05.05.2015р. між ним та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014р. та вимагає грошові кошти в розмірі 8000000,00грн. основного боргу з нарахованими процентами, враховуючи індекс інфляції перерахувати на рахунок нового кредитора ФОП ОСОБА_3 в термін, що не перевищує трьох календарних днів та повідомив про надання майнової поруки за виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання визначеного в п.6 ч.2 Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014р. в розмірі 20000,00 грн. (а.с.172 том 2).

Згідно статті 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі, зокрема відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Разом з тим, відчуження ОСОБА_1 майна шляхом укладення договору дарування не може використовуватися ним, як учасником цивільного обороту для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки відчуження майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06 березня 2019 року у справі №61-156св17).

Таким чином, позовні вимоги СПД ФОП ОСОБА_3 в частині визнання договору дарування недійсним підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на Ѕ частини комплексу споруд, що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення частин заборгованості за рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. №370/1226/15, що становить 12542189 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Звернення стягнення на майно в рахунок погашення частини заборгованості за рішенням суду, визначається статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження», тобто в порядку виконання рішення суду, а тому дана позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 420,80 грн., з кожного відповідача

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.202, 203, 215, 216, 234, 537, 717 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, про визнання недійсним правочину та звернення стягнення - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування від 16 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», частин комплексу споруд за адресою - АДРЕСА_1 , що складається з нежилої будівлі «літера А», загальною площею - 710,90кв.м та нежилої будівлі «літера Б», загальною площею - 853,90кв.м, загальна площе комплексу споруд - 1564,80кв.м, у зв`язку з його фіктивністю.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ» на користь Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа підприємець ОСОБА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕРЕЖА СЕРВІСНИХ СТАНЦІЙ «ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ», , місцезнаходження - м. Київ, вул. І.Кудрі, 5, кімн. 312.

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 .

Суддя