Провадження № 2/127/4510/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29.01.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі : головуючого судді Бойка В. М.,

при секретарі Ревтюх О.А.

№127/31349/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася позивач з вимогами визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що позивач є власником 7/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1985 р. зареєстровано в реєстрі за №2-4858.

Позивач вказує, що відповідач зареєстрована в належній позивачу квартирі є донькою позивача проте з 2012 р. не проживає в даному житлі , своїх речей в цьому приміщенні не зберігає, участі в утриманні даного жилого приміщення та оплаті комунальних платежів відповідач не бере.

Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в ньому.

В судове засідання відповідач не з`явився, з невідомих суду причин, хоча повідомлялись належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Керуючись ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається із свідоцтва про народження виданого повторно серія: НОМЕР_1 від 16.10.2014р. відповідач по справі є донькою позивача, згідно із даними паспорту прізвище відповідача змінено на « ОСОБА_4 ». ( а.с.8, 15, )

Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1985 р. зареєстровано в реєстрі за №2-4858. ( а.с. 9-10)

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає за даною адресою з 2012року що підтверджено матеріалами справи, в тому числі письмовими свідченнями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посвідченими комітетом мікрорайону "Підлісний" від 14.11.2019року. (а.с.11-14, 25 )

Суд бере до уваги, що саме позивач оплачує витрати на комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій наданими до позову. ( а.с. 16-24)

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є приміщенні у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. За місцем проживання проводиться реєстрація громадян, що є підставок для припущення про проживання особи в зазначеному будинку, квартирі.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що - власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії , які не суперечать закону.

Ч.2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Ст. 321 ЦК України встановлено, що - право власності є непорушним , ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», ст.27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Як вказує Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 року «Кривіцька та Кривіцький проти України», пункти 41,42).

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

В прохальній частині позову позивач просив суд судові витрати залишити за ним, не стягувати з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст. 15, 319, 321, 415, ЦК України, ч.1 ст.7 ЗУ «Про

свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 12, 13, 259, 260, 263, 265, 280-283, 288, 289, ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 , , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_1 , дані паспорту, серія: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2020р.

Суддя: В.М. Бойко