Головуючий у І інстанції Притула Н.Г.
Провадження № 22-ц/824/6587/2020 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Сушко Л.П.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенніКиївського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року по справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», заінтересовані особи: старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремет Олександр Вікторович, ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

13 січня 2020 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета О.В. щодо арешту майна банку, як боржника у виконавчому провадженні №60640958, та скасувати постанову старшого державного виконавця Шеремета О.В. від 21.12.2019 року про арешт майна боржника в ході примусового виконання виконавчого листа №761/14537/15, виданого 05.02.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 року скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві Шеремета Олександра Вікторовича від 21.12.2019 року у ВП №60640958 про арешт майна боржника.

Вимоги скарги в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві Шеремета Олександра Вікторовича щодо арешту майна боржника - залишено без задоволення.

Після постановлення вищевказаної ухвали до суду надійшла заява ОСОБА_1 про постановлення по справі додаткової ухвали, яку він обґрунтовував тим, що судом при ухваленні судового рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених ним по наданій йому правовій допомозі на суму 5 250,00 грн.

В подальшому ОСОБА_1 подав до суду заяву про визначення порядку виконання додаткового судового рішення та вжиття заходів забезпечення його виконання, в якій посилався на те, що в зв`язку із набранням 13.05.2020 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» буде змушений повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки є неплатоспроможним після винесення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку. За таких обставин, на підставі ст. 267 ЦПК України, ОСОБА_1 просив суд визначити порядок виконання додаткового судового рішення (ухвали) про розподіл судових витрат шляхом зобов`язання керівника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С. перерахувати витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі на його банківський рахунок. Крім того, з метою забезпечення виконання додаткового судового рішення (ухвали) ОСОБА_1 просив суд тимчасово, до моменту фактичного виконання судового рішення, обмежити у праві виїзду за межі України керівника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С., про що постановити ухвалу.

Додатковою ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (ухвали) задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 100 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з додатковою ухвалою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій посилався на безпідставне зменшення судом розміру понесених ним витрат на правничу допомогу, оскільки інша сторона - банк не заперечував проти розміру цих витрат, тому у суду не було жодних правових підстав для його зменшення з власної ініціативи. Крім того, апелянт посилався на безпідставну відмову суду у задоволенні його заяви про визначення порядку виконання судового рішення, оскільки виконавчий лист про стягнення з банку на його користь грошових сум не може бути прийнятий до виконання органами державної виконавчої служби, що робить рішення про стягнення сум фактично невиконуваним та ілюзорним. З вищенаведених підстав ОСОБА_1 просив скасувати додаткову ухвалу суду першої інстанції в частині зменшення розміру стягнутих на його користь витрат та постановити в цій частині нову ухвалу про стягнення з банку на його користь витрат на професійну правничу допомогу у повному розмірі. Також просив скасувати ухвалу суду в частині відмови у задоволенні його заяви про визначення порядку виконання додаткового судового рішення та вжиття заходів забезпечення виконання та постановити в цій частині нову ухвалу, якою ці вимоги стягувача задовольнити.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» також подав на додаткову ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про відмову у стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що скарга банку судом фактично була задоволена повністю, що виключає можливість стягнення на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат. Крім того, апелянт посилався на те, що банк знаходиться у стадії ліквідації і тому задоволення всіх вимог кредиторів банку проводиться в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є спеціальними відносно інших нормативних актів, в тому числі і відносно норм Закону України «Про виконавче провадження».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С.В. проти задоволення його апеляційної скарги заперечила та просила залишити її без задоволення та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України постановити по справі окрему ухвалу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягувач ОСОБА_1 просив відхилити скаргу банку в зв`язку із необґрунтованістю викладених у ній доводів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Маринушкін А.Г., свою апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав. Проти задоволення скарги банку заперечили та просили залишити її без задоволення з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - адвокат Галдецька Ю.В., в апеляційному суді проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечила та просила залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скарги стягувача, при цьому просила задовольнити апеляційну скаргу банку з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість додаткової ухвали в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарг учасників процесу без задоволення, а додаткової ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що до Шевченківського районного суду м.Києва 13.01.2020 року надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», заінтересовані особи: старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремет Олександр Вікторович, ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування постанови.

В своїй скарзі заявник просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Шеремета О.В. щодо арешту майна боржника у виконавчому провадженні №60640958; скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Шеремета О.В. від 21.12.2019 року № 60640958 про арешт майна боржника, винесену в ході примусового виконання виконавчого листа №761/14537/15, виданого 05.02.2018 року Шевченківським районним судом міста Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020 рокускаргу було задоволеночастково та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві Шеремета Олександра Вікторовича від 21.12.2019 року у ВП №60640958 про арешт майна боржника.

Постановляючи додаткову ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що при постановленні ухвали суду від 18 лютого 2020 року не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, ст. 137 ч. 4 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 03.02.2020 року між Адвокатським бюро «Арсена Маринушкіна» в особі в.о. Керуючого бюро Маринушкіна А.Г. та ОСОБА_1 було укладено Договір №0720/20 про надання правничої (правової) допомоги (том 1, а.с.38).

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору, за виконання даного Договору Клієнт зобов`язується сплатити на користь Бюро витрати на професійну правничу (правову) допомогу, в тому числі гонорар в розмірі та порядку, визначеному за домовленістю сторін. Судові витрати сплачуються окремо від гонорару. Сума витрат на професійну правничу допомогу та гонорару (винагороди) визначається у Додаткових угодах, які є додатком до цього Договору та є його невід`ємними частинами. В зазначених Додаткових Угодах визначається порядок, спосіб та термін оплати витрат на професійну правничу допомогу та гонорару.

На обґрунтування вимог заяви про розподіл судових витрат, заявникомсуду було надано Додаткові угоди №1 та №2 від 03.02.2020 року та від 16.03.2020 року до вищевказаного Договору, із зазначенням у них відомостей щодо надання клієнту правничої допомоги відповідного виду та змісту, а також зазначення її вартості (том 1, а.с.39, 171).

У відповідності до описів (актів) наданої правової допомоги №001-0720/20 від 07.02.2020 року та №002-0720/20 від 16.03.2020 року, ОСОБА_1 нараховано кошти за надання правової допомоги у даній справі в сумі 9 800,00 грн. за 07.02.2020 року та 3 500,00 грн. за 16.03.2020 року(том 1, а.с.40, 172).

Згідно квитанцій №07/20/20 та №0720/20-1 до прибуткового касового ордеру, заявником було сплачено кошти за надання правової допомоги в розмірі 9800,00 грн. та 3 500,00 грн.(том 1, а.с.41, 173).

При цьому, як вбачається із заяви, заявником було уточнено суму, яку він просивстягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та надано відповідний розрахунок фактично понесених ним судових витрат на суму 5 250,00 грн.

Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту понесення заявником витрат по наданій йому правовій допомозі, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення заяви ОСОБА_1 та стягнення цих витрат із зменшенням їх розміру, зважаючи, зокрема, на факт часткового задоволення вимог банку та наявність в зв`язку із цим підстав до пропорційного зменшення розміру понесених витрат.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необґрунтоване зменшення судом розміру понесених ним витрат, колегією суддів відхиляються, оскільки судом при визначенні їх розміру були враховані всі обставини справи та визначено цей розмір з дотриманням вимог процесуального закону.

Необгрунтованими є і доводи скарги ОСОБА_1 про необхідність визначення порядку виконання судового рішення, а також тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки вищевказані, порушені заявником питання, є недоведеними та порушені ним передчасно, зважаючи на те, що вони підлягають розгляду судом на стадії виконання відповідного судового рішення за умови виникнення складнощів у його виконанні, підтверджених відповідними доказами. Таким чином, зважаючи на недоведеність вищенаведених обставин, обґрунтованою є ухвала суду в частині відмови у задоволенні даних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про скасування додаткової ухвали з тих підстав, що з банку не підлягають стягненню судові витрати, оскільки банк перебуває в стані ліквідації, колегією суддів відхиляються в зв`язку із тим, що сам по собі факт віднесення банку до категорії неплатоспроможних жодним чином не перешкоджає вирішенню судом питання про розподіл судових витрат, зважаючи на те, що право сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, на відшкодування судових витрат згідно п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України відноситься до основних засад цивільного судочинства, дотримання яких є обов`язком суду.

Інші аргументи апеляційних скарг не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині додаткової ухвали, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянтів з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилаються апелянти у апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, понесені ним по справі на стадії апеляційного провадження судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - залишити без задоволення.

Додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: