Справа №: 653/881/20
Провадження № 2/653/583/20
У Х В А Л А

іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

01 квітня 2020 року м. Генічеськ

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Берлімова Ю.Г., розглянувши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління національної в Донецькій область (місцезнаходження: місто Маріуполь, проспект Нахімова, 86), Прокуратури Донецької області (місцезнаходження: місто Маріуполь, вулиця Університетська, 6) про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної в Донецькій область, Прокуратури Донецької області про звільнення майна з-під арешту.

Позов обґрунтовано тим, що у 2012 році Київським районним відділом ДГУ ГУМВД України в Донецькій області відносно нього було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, в рамках якої 07 вересня 2012 року старшим слідчим СО Київського РО ДГУ ГУМВД України в Донецькій області Кашлач ОСОБА_2 .А. було винесено постанову про накладення арешту на все майно його майно. Зазначає, що відносно нього не проголошено будь-яким судом ані обвинувального вироку, ані виправдувального вироку, не ведеться досудове розслідування, але існує нескасована постанова про арешт майна. Вказує, що наявність нескасованої постанови про арешт його майна порушує його право власності та не дає можливості вільно володіти та розпоряджатися майном. У зв`язку з викладеним просить зняти арешт з всього нерухомого майна, що належить йому на праві власності.

Суд, розгладнувши матеріали позовної заяви приходить до наступних висновків.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка № 187016583 від 31 жовтня 2019 року) вбачається, що постановою старшого слідчого СВ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в донецькій області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно від 07 вересня 2012 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Міністерства внутрішній справ серії ІІА № 1543436, ОСОБА_1 не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, якій 31 серпня 2012 року Київським РВ м. Донецька пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, та 29 вересня 2012 року направлено кримінальну справу № 05004-2-1-2012/002268 до суду.

З листів Прокуратури Донецької області № 04/2/2-169-19 від 08 січня 2020 року та СУ ГУНП в Донецькій області № П-1073/20/20-2019 від 18 грудня 2019 року слідує, що кримінальна справа № 05004-2-1-2012/002268 відносно ОСОБА_1 направлена до суду для розгляду по суті, відомості про результати судового розгляду вказаної справи не надходили.

Згідно листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 05-06/7/20 від 18 грудня 2020 року, матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України з Київського районного суду міста Донецька не надходили та не передавались.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися та вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Однак, арешт на майно позивача було накладено за правилами кримінального судочинства.

При цьому, правовідносини виникли під час дії КПК України 1960 року, порядок накладання арешту на майно та його скасування було врегульовано у статтях 126, 234 КПК України (у редакції Закону 1960 року).

Пункт 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року передбачає, що запобіжні заходи, в тому числі і арешт майна, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 6 статті 126 КПК України (у редакції Закону 1960 року) визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до статті 234 КПК України (у редакції Закону 1960 року) дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого. Скарги можуть бути як письмові, так і усні. Усні скарги прокурор або слідчий заносить до протоколу. Слідчий зобов`язаний протягом доби направити прокуророві скаргу, що надійшла до нього, разом із своїми поясненнями. Подача скарги не зупиняє виконання дії, яка оскаржується, коли це не визнає за потрібне слідчий або прокурор. Дії слідчого можуть бути оскаржені до суду. Скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Таким чином, скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла при розгляді справ № 335/12096/15-ц (постанова від 15 травня 2018 року), № 569/4374/16-ц (постанова від 23 травня 2018 року), № 296/8586/16-ц (постанова від 07 листопада 2018 року).

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2019 року (справа № 372/2904/17-ц) вказує, що вирішення судом питання про зняття арешту накладеного слідчим у кримінальній справі у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи такі висновки Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення.

Нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті.

Тобто, підставами для таких висновків були неврегульованість порядку захисту права у порядку кримінального судочинства (його неефективність) та припинення кримінальної справи процесуальним рішенням, яким закінчується кримінальне провадження.

У даній же справі, з наявних матеріалів вбачається, що кримінальна справа передана до суду для розгляду по суті. Однак, відомості про результати судового розгляду вказаної справи відсутні.

Таким чином, позивачем не надано доказів того, що кримінальне провадження відносно нього завершено і судом, який розглядав справу, не вирішено питання про зняття арешту з його майна.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розгляд судом питання про зняття арешту у порядку цивільного судочинства призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції, а тому справа розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає.

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (справа № 2-3392/11), не заслуговують на увагу оскільки, у вказаній справі вирішувалось питання про зняття арешту з майна осіб, які не були сторонами кримінального провадження, натомість позивач по даній справі є стороною кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу (ч. 2 ст. 186 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 25 березня 2020 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 грн.

Оскільки, у відкритті провадження відмовлено, позивачу необхідно повернути сплачений судовий збір.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 19, 186, 258-260, 352-355 ЦПК України, судді

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної в Донецькій область, Прокуратури Донецької області про звільнення майна з-під арешту.

Роз`яснити позивачу, що дані правовідносини розглядаються за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 25 березня 2020 року судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 копійок.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова