Справа № 236/4741/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю секретаря - Олійник С.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника органу опіки і піклування

Лиманської міської ради Голєва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням(а.с.4-6).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, наполягала на їх задоволенні. Письмово відмовилися від допиту свідків та стягнення судових витрат з відповідача(а.с.50).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила факт не проживання за адресою позивача по АДРЕСА_1 з 2017 року, але заперечувала проти зняття її та її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на обліку, як дитина з інвалідністю, з реєстраційного обліку, оскільки втратить можливість отримання соціальної допомоги на свою дитину, без реєстрації.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області - Голєв С.І., який діє на підставі довіреності № 3 від 02.01.2020, виданої Лиманською міською радою Донецької області (а.с. 49), в судове засідання з`явився, підтримав висновок № 3 від 23.01.2020 «Про можливість визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до якого, виконавчий комітет(орган опіки та піклування ) Лиманської міської ради вважає за можливе не визнавати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з тим, що мати дитини з інвалідністю не зможе отримувати державні соціальні допомоги без реєстрації, рішення просив винести на розсуд суду(а.с.39).

Суд, заслухавши поясненя сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області № 530/15/12 від 06.03.2012, за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованих ща адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16). Рішення суду зареєстровано КП «БТІ» м. Слов`янська 03.04.2012 за реєстровим № 1972(а.с.17).

Згідно довідки № 2257/13-39 від 28.11.2019, виданої Лиманською міською радою Донецької області, у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30).

Відповідно до довідки, виданої 16.01.2018 головним спеціалістом Новоселівського старостинського округу(а.с.20), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 2017 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживають; фактичне місце проживання яких за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 разом з малолтінім ОСОБА_3 , 2017 року народження, в будинку позивача за вказаною адресою не мешкають з грудня 2017 року, відповідач не користується житлом, не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги, не зберігає в приміщенні належне їй майно, про що 19.03.2019 складено відповідний акт (а.с.22). Вона фактично змінила місце проживання, однак, дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області № 530/15/12 від 06.03.2012. Відповідач більше двох років відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Суд не погоджується з висновком виконавчого комітету(орган опіки та піклування) Лиманської міської ради щодо не можливості визнавати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, оскільки такий висновок на думку суду є немотивованим та містить лише узагальнене посилання на те, що цей висновок в інтересах дитини. Жодних конкретних доводів, які б заперечували про не можливість визнавати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, не зазначено.

З огляду на це, суд вважає вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право на користування житловим будинком, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст. 4,13,18,76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шість), який належить ОСОБА_1 на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 березня 2012 року № 530/15/12.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 03.02.2020.

Суддя -