Ухвала

16 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 418/3480/19

провадження № 61-3525 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Міловської селищної ради Міловського району Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду у складі колегії суддів: Яреська А.В., Гаврилюка В. К., Дронської І. О., від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Міловського району Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Міловської селищної ради Міловського району Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до статті 1270 ЦК України.

Позивач вважала, що пропустила зазначений строк з поважних причин, так як проживає на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ, а тому з незалежних від неї обставин не мала об`єктивної змоги виїхати на підконтрольну Україні територію для своєчасного оформлення документів. Просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька у три місяці після набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 15 січня 2020 року рішення Міловського районного суду Луганської області від 11 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким надано ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у три місяці після набрання рішенням суду законної сили.

До Верховного Суду Міловська селищна рада Міловського району Луганської області подала касаційну скаргу на постанову Луганського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частину третю статті 1272 ЦК України без урахування висновку про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 147/525/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 756/2764/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції надав вірну правову оцінку тим обставинам, що померлий ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживали на тимчасово непідконтрольній Україні території в Луганській області, де тимчасово призупинено проведення державної реєстрації смерті на підставі наказу Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції».

Встановивши, що позивач протягом 6 місяців з моменту відкриття спадщини звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті спадкодавця і лише після отримання 20 червня 2019 року на підставі рішення суду свідоцтва про смерть у той самий день звернулася до нотаріуса із заявою про вступ у спадщину, апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із їх доведеності та встановлення під час розгляду справи наявності об?єктивних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини та зробив правильний висновок про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд вже викладав висновок щодо застосування частини третьої статті 1272 ЦК України у правовідносинах щодо визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, визнаючи відсутність документів про смерть спадкодавця і вжиття розумних заходів до їх отримання можуть становити об`єктивні труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року № 759/8623/18). Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, підстав для відступлення від якого Верховний Суд не вбачає.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частину третю статті 1272 ЦК України без урахування висновку про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 147/525/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 756/2764/15-ц, є безпідставними, оскільки визначаючи додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції врахував конкретні обставини справи, дослідив поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини та правильно визнав наявність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця, що дає підстави для визначення позивачеві такого строку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги Міловської селищної ради Міловського району Луганської області необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міловської селищної ради Міловського району Луганської області на постанову Луганського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Міловського району Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара