Справа № 191/1113/20
Провадження № 2-зз/191/12/20
У Х В А Л А

іменем України

15 квітня 2020 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко Г.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про зняття арешту з майна, який накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.1999 року.

В обґрунтування заяви зазначила, що відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.1999 року було накладено арешт на все майно її повної тезки ОСОБА_1 , дата народження, реєстраційний номер облікової картки платників податків та прописки якої невідомі. Справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку.

На її звернення до Приморського районного суду м. Одеси з цього приводу їй була надана відповідь про те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.1999 року в якості забезпечення позову по справі №2-216/2000, було накладено арешт на майно відповідачки ОСОБА_1 . Перевіркою встановлено, що зазначені документи не містять інформацію, за допомогою якої можливо здійснити ідентифікацію та верифікацію особи ОСОБА_1 , відносно майна якої Приморським районним судом м. Одеси вживалися заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватної юридичної фірми «Атлант» про стягнення завдатку у справі №2-216/2000.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання заявником цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суддя дійшов наступних висновків.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до абзацу 4 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить зняти арешт з її майна, який накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.1999 року та усунути перешкоди у здійснені права користування та розпорядження цим майном.

Однак вказані вимоги по суті є позовними та не можуть бути розглянуті в порядку ст. 158 ЦПК України.

В той же час, суд роз`яснює, що ОСОБА_1 може обрати інший порядок захисту своїх прав, а саме шляхом звернення до суду з самостійним позовом про звільнення майна з під арешту.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 158, 260, 261 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.101999 року - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Головуючий суддя: Г. В. Бондаренко