22-ц/804/3731/20
237/1023/19

Головуючий у 1-й інстанції Сенаторов В.А.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Лісового О.О., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Галстяна Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая»

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року, ухваленого в складі судді Сенаторова В.А., повний текст рішення складено 11 вересня 2020 року,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая»

про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ушкодження здоров`я на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В 2019 році ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ДП "Шахта імені М.С. Сургая", посилаючись на наступні обставини.

З 2009 року по 2013 року позивач працював на ДП "Шахта імені М.С. Сургая" на посаді майстра-підривника. 04.09.2012 о 19:00год під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, після закінчення буро-підривних робіт у нижній ніші 12 східної лави пл. С11 в районі секції механізованого кріплення 3КД-90№3 він складав сумку з інструментами, в цей момент стався порив ланцюга скребкового конвеєра, який відлітаючи травмував позивача. В результаті виробничої травми позивач отримав забій грудної клітини справа та грудного відділу хребта в поперековій області, велику підшкірну гематому, справа в поперековій області больовий синдром. 24.01.2013 МСЕК вперше встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 40% у зв`язку із трудовим каліцтвом та встановлено третю групу інвалідності. 26.01.2017 під час повторного обстеження позивачу підтверджено 40% втрати професійної працездатності по травмі від 04.09.2012 та 25% по трудовому каліцтву від 25.04.2008. 13.02.2020 після повторного обстеження у обласному центрі медико-соціальної експертизи у м. Краматорську позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності та ступінь втрати працездатності в розмірі 65% в результаті отриманих виробничих травм.

Наявні наслідки трудового каліцтва на шахті змушують позивача відчувати моральні страждання, які виражаються в порушенні його ритму та укладу життя, порушенні нормальних життєвих зв`язків. Враховуючи глибину, тяжкість і тривалість моральних страждань, значне погіршення якості життя, моральну шкоду, завдану умовами виробництва, позивач оцінив у первійсній редакції позовних вимог (а.с. 1-2) 40000 гривень, яку просив стягнути з відповідача.

В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог про відшкодування немайнової шкоди в розмірі 120000 гривень (а.с. 37).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП "Шахта імені М.С. Сургая" на користь ОСОБА_1 120000грн в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Стягнуто з ДП "Шахта імені М.С. Сургая" на користь держави судовий збір в розмірі 1200грн.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з доведеного факту травмування позивача у умовах виробництва у ДП «Шахта імені М.С. Сургая", що призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Отримання на виробництві травми і втрата позивачем працездатності призвела до суттєвих змін в його звичайному способі життя, ускладення стану здоров`я через отримане травмування, обмеження можливості вести активний спосіб життя, працювати за здобутою спеціальністю або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням, займатися спортом, звичайно спілкуватися із близькими, створити повноцінну сімю, нездатності матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини, внаслідок чого останній змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування немайнової шкоди в 120тис.грн, суд керувався принципами розумності та справедливості, та врахував ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, постійний характер негативних наслідків для позивача і необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоров`я на оптимально можливому рівні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга (а.с. 101-102) вмотивована тим, що позивач працював на підприємстві не тривалий час, а саме, 4 роки 6 місяців. Нещасний випадок, який стався з позивачем 04.09.2012 стався з вини ОСОБА_1 . Суд не врахував, що у довідці МСЕК № 088052 від 13.02.2012 зазначено встановлену повторно сукупну ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 65%, а саме 40% - по травмі 04.09.2012, а 25% - по травмі 25.04.2008. Отже, 25% втрати професійної працездатності зовсім не стосується підприємства відповідача, оскільки позивач 25.04.2008 у ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» не працював. Позивач повинен був звертатись із позовом до двох підприємств, на яких отримав травми. Позивач не надав жодних доказів, які б саме свідчили про перенесення ним моральних страждань, важкості змушених змін у його життєвих зв`язках, неможливість їх поновлення, хворобливі відчуття, потребу в медикаментозному лікуванні, та які б обґрунтували вимогу на виплату моральної компенсації в розмірі 120000грн. До того ж, відділеннями Фонду, застрахованим особам та членам їх сімей здійснюється виплата одноразової допомоги, яка компенсує потерпілому моральні страждання, також виплачуються щомісячні страхові виплати. Наведена у заяві про збільшення позовних вимог судова практика не стосується даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с. 130-131) зазначає аналогічні доводи позову, а також наголошує на тому, що встановлення у 2020 році після повторного обстеження 65% втрати ним професійної працездатності підтверджує погіршення його стану здоров`я після отриманої у ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» у 2012 році травми, коли йому первісно було встановлено 40% втрати професійної працездатності. Роботодавцець в апеляційній скарзі, вказуючи на встановлення в акті про нещасний випадок вини позивача, обходить увагою вину майстра гірничого ОСОБА_2 , який контролював ходом ведення робіт в керованій зміні.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи представника апелянта - ДП «Шахта імені М.С. Сургая» (а.с. 120, 135), позивача ОСОБА_1 , від якого надійшов відзив із клопотанням про розгляд справи у його відсутність (а.с. 131), та неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 працював на підприємстві ДП «Шахта імені М.С. Сургая» майстром-підривником підземним 4 розряду з березня 2009 року. Звільнений з підприємства за наказом № 285к від 01.03.2013 у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи, внаслідок погіршення стану здоров`я (3 група інвалідності) (а.с. 5).

Під час роботи з позивачем 04.09.2012 трапився нещасний випадок, що за актом форми Н-1 № 38 від 06.09.2012, визнаний таким, що пов`язаний із виробництвом (а.с. 6, 56), в результаті якого ОСОБА_1 отримав забій грудної клітини справа та грудного відділу хребта в поперековій області, велика підкірна гематома справа в поперековій області больовий синдром (а.с. 5, 6).

24.01.2013 обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією позивачу вперше встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 40% у зв`язку із трудовим каліцтвом 04.09.2012 та встановлено третю групу інвалідності (а.с. 7).

26.01.2017 під час повторного обстеження позивачу підтверджено 40% втрати професійної працездатності по травмі від 04.09.2012 року та 25% по трудовому каліцтву від 25.04.2008 року (а.с. 8).

13.02.2020 після повторного обстеження у обласному центрі медико-соціальної експертизи м. Краматорськ позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності та ступінь втрати працездатності в розмірі 65% в результаті отриманих виробничих травм (а.с. 39).

Медичними висновками у виписних епікризах, витягах з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворобого підтверджуються рекомендації ОСОБА_1 з подальшого медикоментозного лікування наслідків трудових каліцтв (а.с. 9-13, 40-44).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (п. 1); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4).

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

За положеннями ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За положеннями в п. 2 ч. 2 і ч. 3 ст. 23 ЦК України і в сенсі роз`яснень у п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до виписок з історії хвороби, ОСОБА_1 з 05.09.2012 по 11.10.2012, з 06.06.2013 по 15.06.2013, з 21.11.2013 по 12.12.2013, з 02.11.2015 по 13.11.2015, з 21.11.2018 по 05.12.2018 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: посттравматична вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія праворуч зі стійким больовим, вертебральним правобічним корінцевим синдромом, помірно статико-динамічними порушеннями функції хребта, декомпенсація, у стані загострення (а.с. 9-13). Тож, зібраними медичними документами, включаючи виписні епікризи, витяги з карти амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджуються доводи щодо постійного характеру шкідливих наслідків для здоров`я позивача, травмованого на шахті у 2012 році.

Цими даними, в сукупності із проаналізованими поясненнями допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , спростовуються доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо ненадання позивачем доказів заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, довготриваючих негативних (хворобливих) наслідків для його здоров`я, важкості змушених змін у його життєвих зв`язках, неможливість їх поновлення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту завдання моральної шкоди позивачу, оскільки ушкодження здоров`я ОСОБА_1 у вересні 2012 року, пов`язане з виконанням позивачем трудових обов`язків, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 40%, заподіює йому моральні та фізичні страждання, та змусило змінити звичайний образ життя, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків , що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про недоведеність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, не заслуговують на увагу суду, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності періодичного лікування та інші негативні для здоров`я наслідки, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Це також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Відомостей про отримання позивачем від роботодавця ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» чи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві відшкодування моральної шкоди по травмі 2012 року судовим розглядом не здобуто.

У зв`язку з цим вимоги апеляційної скарги ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності, унормованої ст. 237-1 КЗпП України, ст. 1167 ЦК України, і скасування судового рішення в повному обсязі не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на фактичних обставинах і гарантіях Основного Закону держави, вимогах цивільного законодавства, положеннях КЗпП.

Натомість, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженої судом першої інстанції компенсації немайнової шкоди, виходячи з наступного.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував вину роботодавця у виникненні у позивача ушкоджень через виробничу травму, її тяжкість і подальші ускладнення, що тягнуть необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоров`я на оптимально можливому рівні, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, які призвели до суттєвих змін в його звичайному способі життя (обмеження можливості вести активний спосіб життя, працювати за здобутою спеціальністю або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням, займатися спортом, заичайно спілкуватися із близькими, створити повноцінну сімю, нездатності матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини), та що змушує позивача докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування немайнової шкоди в 120000грн, суд, враховуючи вищенаведені критерії, керувався принципами розумності та справедливості.

Як видно з матеріалів справи, уточнену редакцію позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 37-38) вмотивовано сумарним обсягом втрати 65% працездатності в результаті отриманих двох виробничих травм 2008 і 2012 років.

Також у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що у січні 2013 року МСЕК встановила йому 40% втрати професійної працездатності, а після повторного обстеження у лютому 2020 року було підтверджено 65% втрати професійної працездатності, як доказ того, що стан здоров`я позивача після отриманої виробничої травми на шахті у 2012 році погіршується і з чим позивач пов`язує суто відповідальність ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Проте, у довідці МСЕК № 0245734 від 26.01.2017 (а.с. 8зв) зазначено встановлену повторно сукупну за наслідками двох виробничих травм ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 65% з розмежуванням 40% - по травмі 04.09.2012, а 25% - по травмі 25.04.2008. Аналогічне розмежування міститься і у довідці МСЕК № 088052 від 13.02.2020 (а.с. 39зв).

Слід звернути увагу, що в установчій частині рішення суд взяв за основу докази про саме цей сумарний обсяг втрати професійної працездатності за наслідками двох виробничих травм в розмірі 65%.

Однак, в мотивувальній частині рішення суд не конкретизував, який саме ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 взятий за основу для визначення розміру відшкодування і покладення цивільно-правової відповідальності саме на відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», умовами виробництва якого йому було спричинено однією травмою 2012 року втрату професійної працездатності на рівні 40%.

Таким чином, з наявних у справі доказів, що були в розпорядженні суду першої інстанції, видно, що підприємство ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» не є дотичним до отримання позивачем у квітні 2008 року травми на іншому підприємстві, чому відповідає 25% втрати професійної працездатності. Доводи апеляційної скарги щодо неврахування цих обставин і ненадання ним належної з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України оцінки є обґрунтованими.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд врахував вину роботодавця у настанні нещасного випадку 04.09.2012 із позивачем.

Однак, в апеляційній скарзі слушно наголошено на неврахуванні судом у настанні цього нещасного випадку і вини самого працівника ОСОБА_1 , що підтверджено відповідними актами, зважаючи на положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, згідно із якими, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Так, згідно акту № 38 від 06.09.2012 (про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом) і акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 04.09.2012 із позивачем, встановлено травмування на виробництві ОСОБА_1 з отриманням ним забою грудної клітини справа та грудного відділу хребта в поперековій області, великої підшкірної гематоми справа в поперековій області больовий синдром. Основною причиною настання нещасного випадку вказано, що майстер-підривник підземний дільниці БПР ОСОБА_1 знаходився в небезпечній зоні біля працюючих машин та механізмів (скребкового конвеєра СП-326), що є порушенням п.п. 1.1, 1.7 «Інструкції з охорони праці для майстра підривника підземного». А супутньою причиною вказано послаблення контролю за веденням робіт в керованій зміні з боку майстра гірничого дільниці № 5 ОСОБА_2 (а.с. 6, 56, 133).

Тож, винні дії самого працівника ОСОБА_1 у розташуванні його в небезпечній зоні знаходились в причинному зв`язку із його травмуванням, що супроводжувалося супутньою причиною допущеним з боку майстра гірничого послабленням контролю за веденням робіт.

Цим обставинам судом не надано належної оцінки при ухваленні судового рішення, що призвело до дисбалансу інтересів працівника і роботодавця у виниклих спірних правовідносинах.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини по справі, як ті, що враховані судом першої інстанції, так і ті, що відкореговані в даній постанові апеляційного суду (щодо ступеню втрати професійної працездатності, наявності вини і самого потерпілого з порушенням правил дотримання особистої обережності, що сприяла настанню виробничого травмування і спричинення негативних наслідків для його здоров`я), колегія суддів, керуючись принципами розумності, справедливості і співмірності, вбачає наявність підстав для зміни судового рішення і зменшення розміру компенсації немайнової шкоди, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, до 60000грн.

Колегія суддів, при цьому, має розуміння, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням позивача, що отримав виробничу травму і втратив на підприємстві відповідача 40% професійної працездатності та набув ІІІ групу інвалідності, і тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок на неповного з`ясування обставин справи (щодо обсягу відповідальності відповідача з огляду на встановлений ступінь втрати професійної працездатності у ДП «Шахта імені М.С. Сургая»), порушення норм матеріального права в частині визначення розміру відшкодування немайнової шкоди, порушення норм процесуального закону (щодо оцінки доказів), це рішення згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні із зменшенням розміру відшкодування такої шкоди до 60000грн згідно із вищенаведеного мотивування.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції апеляційним судом змінюється, то підлягає зміні присуджений розмір судового збору з ДП «Шахта імені М.С. Сургая» в дохід держави, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір) з 1200грн на 384,20грн в пропорції до задоволених позовних вимог(заявлено позивачем позов з ціною 120000грн або 100%; задоволено позов за наслідками розгляду справи судом першої і апеляційної інстанції на суму 60000грн або 50%; судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 384,20грн (50% від належного до сплати судового збору за подання позовної заяви 768,40грн).

За наслідками апеляційного розгляду слід компенсувати відповідачеві ДП "Шахта імені М.С. Сургая", що апелював, витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 576,30грн (пропорційно до частини вимог, в якій позивачеві відмовлено 50% від ставки судового збору за подачу апеляційної скарги 1152,60грн=768,40грн:100%х150%) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 08 вересня 2020 року змінити.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта імені М.С. Сургая" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок трудового каліцтва, 60000 (шістдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта імені М.С. Сургая" в дохід держави судовий збір, пов`язаний із розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Компенсувати Державному підприємству "Шахта імені М.С. Сургая" витрати з оплати судового збору, пов`язаного із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

О.О.Лісовий

О.М.Пономарьова