ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року

м.Суми

Справа №585/3225/19

Провадження № 22-ц/816/71/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

27 серпня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 12904,43 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, а саме: 2000 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку з чим позичальниця 17 жовтня 2011 року підписала відповідну заяву без номеру. Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 не виконала зобов`язань із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 10 травня 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 12904,43 гривень, яка складається з 257,56 гривень боргу за простроченим тілом кредиту, 8656,18 гривень нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 2900 гривень пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 590,69 гривень штрафу (процентна складова).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в обґрунтування заявлених вимог суду були надані належні та достатні докази, якими підтверджується як укладення кредитного договору шляхом підписання відповідачкою Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна Contract», так і докази, якими підтверджується кожна складова кредитного боргу, а саме: розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку боржниці, яка є первинним бухгалтерським документом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що додана до позовної заяви копія Анкети-заяви є неналежної якості, а надіслана позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху Анкета-заява не містить сторінки з підписом позичальниці. Крім того, суд вказав, що копія Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна Contract» стосується договору SAMDN1199, про який у позовній заяві та Анкеті-заяві позичальниці не йдеться.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції повністю погоджується.

Як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, а саме: 2000 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у зв`язку з чим позичальниця 17 жовтня 2011 року підписала відповідну заяву без номеру.

На підтвердження вказаних у позовній заяві обставин банк додав виготовлену неналежної якості копію Анкети-заяви (а.с. 9), з якої неможливо встановити дату її підписання, хто саме її підписав, розмір кредитного ліміту та інформацію про картковий рахунок (кредитну картку).

На виконання вимог ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без руху АТ КБ «Приватбанк» надіслало суду належним чином виготовлену копію першої сторінки Анкети-заяви, проте другу сторінку цього документу, в якому містяться обставини, про які йдеться у позовній заяві, банк суду не надіслав. Про об`єктивну неможливість подання цього письмового доказу позивач суду першої інстанції не повідомляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Отже, за відсутності доказів, якими підтверджуються обставини звернення відповідачки 17 жовтня 2011 року до банку із заявою про отримання банківських послуг, про які йдеться у позовній заяві та на які банк посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання чи були порушені права банку у даному спорі.

Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна Contract» від 18 жовтня 2011 року по договору SAMDN1199 також не містить інформацію щодо предмета доказування. Так, обставини укладення між позивачем та відповідачкою договору SAMDN1199 та підписання вказаної довідки 18 жовтня 2011 року, з огляду на зміст заявлених позовних вимог у даній справі, є відмінними від вказаних банком обставин про звернення позичальниці із заявою № б/н від 17 жовтня 2011 року про надання банківських послуг у виді 2000 гривень кредиту.

Крім того, у Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна Contract» від 18 жовтня 2011 року по договору SAMDN1199 містяться умови кредитування, про які банк у позовній заяві не вказував. Із заявою про зміну предмету і підстав позовних вимог у зв`язку з поданням вказаної Довідки АТ КБ «Приватбанк» до суду першої інстанції не звертався.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, докази, які містяться в матеріалах справи, та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, як підстави для скасування судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення заявником норм процесуального закону.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного тексту постанови 30 січня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик