Справа № 372/2653/20
Провадження № 2-1612/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Сокол О.В.

за участю представника позивача Андрійченка В.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення із відповідачів заборгованості у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором у розмірі 583856,61 (Долар США). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між Банком та ОСОБА_2 21.04.2008 року було укладено кредитний договір, згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у ромірі 430000,00 грн на термін до 21.10.2018 року, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. 01.08.2008 року укладено додаткову угоду до даного кредитного договору, згідно якої кредитний договір переведено з валюти Долар США у валюту гривня. Свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши ОСОБА_2 кредит, а ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості у встановленому порядку і строки. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки відповідно до якого, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом 15 днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителя залишена без задоволення.

Відповідачі подали до суду відзиви на позовну заяву, в якій просили відмовити позивачу в позові повністю, обґрунтовуючи наступним. Між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит, кредитні кошти якого були призначені для поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно - вищезазначена квартира. Також між Банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір поруки. До 21.08.2008 року ОСОБА_2 належним чином виконував зобов`язання за договором, проте, у зв`язку із світовою фінансовою кризою 2008-2009 рр, його доходи значно скоротились, а тому він не зміг сплачувати щомісячні платежі по кредиту, у зв`язку із чим виникла заборгованість. 23.03.2010 року Обухівським районним судом Київської області по справі № 2-132/10 ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги банку: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вищезазначеним договором іпотечного кредиту від 21.04.2008 року у розмірі 112 333 доларів США 98 центів. В рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру. Цим же рішенням встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом надання Банку права продажу предмета іпотеки. Також даним рішенням суду ухвалено висилити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які там зареєстровані та проживають. Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. 02.11.2010 року апеляційним судом , рішення першої інстанції скасовано в частині виселення вищезазначених осіб із зняттям з реєстраційного обліку, і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмолено Банку в частині задоволення вимог щодо виселення, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Натомість Банк у своєму позові не вказує на наявність даних рішень про дострокове стягнення заборгованості, а посилається на претензії щодо виконання умов договору, як на предмет досудового врегулювання спору. Судові рішення, які набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всі території України, згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України. З викладеного вбачається, що Банк, отримавши 02.11.2010 року рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії та пені, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Вищевказана позиція підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18), в якій сформульовано висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Після цього, норми законодавства, за якими нараховуються та стягуються проценти за кредитом, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами дії строку договору. Тобто, факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за користування кредитом. Вимоги банку про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.01.2015 року по 16.03.2020 року є незаконними, так як відсотки після спливу строку кредитування не нараховуються. Банк отримавши 02.11.2010 року рішення суду про дострокове стягнення всієї заборгованості не звернувся до суду в межах 5-річного строку позовної давності із позовом про додаткове стягнення відсотків, а тому такий строк закінчився 02.11.2015 року. Зі спливом позовної даності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 21.04.2008 року було укладено кредитний договір № K3M0G, що підтверджується копіює даного договору.

Відповідно до умов договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 430000,00 грн. на термін до 21.10.2018 року, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.

21.04.2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було уклало договір поруки, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № K3M0G, що підтверджується копією договору поруки.

01.08.2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № K3M0G, відповідно до умов якої, кредитний договір № K3M0G переведено з валюти Долар США у валюту гривня. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 92422,33 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією додаткової угоди.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23.03.2010 року позовні вимоги ЗАТ КБ «Приват Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приват банк» кредитну заборгованість у розмірі 112333 доларів США 98 центів, що складає 898 671 грн. 84 коп. за кредитним договором № K3M0G від 21.04.2008 року. В рахунок даної заборгованості звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на прав приватної власності. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання ЗАТ КБ «Приват Банк» права продажу предмета іпотеки шляхом укладання договору купівлі-продажу з будь-якою третьою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02.11.2010 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 23.03.2010 року скасовано в частині виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зі зняттям їх з реєстраційного обліку та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги. В решті рішення Обухівського районного суду Київської області від 23.03.2010 року залишено без змін.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 5.2.4 договору про іпотечний кредит передбачено, що Кредтор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або за Іпотечним договором.

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк АТ КБ «Пиват Банк», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна, відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 02.11.2010 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В даному випадку - день звернення до суду з позовом про дострокове повернення кредиту та відсотків за користування кредитом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з дня звернення до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц.

АТ КБ «Приват Банк» змінив умови та строк дії договору про іпотечний кредит № K3M0G від 21.04.2008 року шляхом звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23.03.2010 року та рішенням апеляційного суду Київської області від 02.11.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приват Банк» кредитну заборгованість

Таким чином, з ухваленням 23 березня 2010 року Обухівським районним судом Київської області залишеним без змін в цій частині рішенням апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2010 року рішення про задоволення вимог кредитора - ПАТ КБ "Приват Банк", яким заборгованість по тілу кредиту та решти обов`язкових платежів було стягнуто в повному обсязі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, штрафних санкцій, разом із тим виникло грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України.

А тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів 15013,85 доларів США, як заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.01.2015 року по 16.03.2020 рік задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та керуючись, 2, 4, 12, 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2020 року.

Суддя Т.В. Проць