Проваження № 22-ц/824/373/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», треті особи ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КП «Білоцерківтепломережа» про зобов`язання вчинити дії. Вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 і згідно договору від 05 грудня 2012 року отримує послуги з централізованого опалення і підігріву води від КП «Білоцерківтепломережа». Посилаючись на незаконність нарахування відповідачем боргу в розмірі 3404,58 грн. за нібито надані послуги з постачання гарячої води в період з березня 2014 року по листопад 2016 року, якими позивачка фактично не користувалась, бо має бойлер, просила суд зобов`язати відповідача скасувати незаконно нарахований борг в сумі 3404,58 грн. та внести відповідні зміни в особовий рахунок № НОМЕР_1 в частині відсутності боргу, а також зобов`язати відповідача передати відповідні дані до ТОВ «Білоцерківвода» для внесення останнім змін до її особового рахунку з оплати послуг з відведення гарячої води.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті провадження, суд порушив положення ст.124 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують особі право на звернення до суду і розгляд їїх справи судом. Окрім того, суд порушив приписи цивільного процесуального закону, зокрема вимоги статей 4 та 5 ЦПК України, які також гарантують особі право на зверенння до суду за вирішенням спору. Вважає, що вона обрала належний спосіб захисту своїх прав, який

- 2 -

передбачений ст.16 ЦК України.

Позивачка ОСОБА_1 належним чином повідомлялася судом про час розгляду справи, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких міркувань.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що вимоги позивача не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. При цьому суддя виходив з того, що оскарження наявності боргу на особовому рахунку позивачки, який не встановлює для неї будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту порушених прав. До того ж списання боргу чи визнання його недійсним не передбачено діючим законодавством, як спосіб захисту прав.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

По-перше, позивачка не заявляла вимог про списання боргу за комунальні послуги чи визнання його недійсним, про що помилково суддя вказує в ухвалі. Позивачкою заявлено вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії, зокрема зобов`язати скасувати незаконно нарахований борг та внести відповідні зміни в особовий рахунок № НОМЕР_1 .

По-друге, нарахування відповідачем боргу для оплати за послуги на особовому рахунку позивачки, тягне виникнення для неї обов`язків його сплати, нарахування пені, тощо, що у свою чергу може призвести до порушення її прав.

По-третє, відмовляючи у відкритті провадження з підстав обрання позивачкою способу захисту прав, не передбаченого чинним законодавством, суд залишив поза увагою положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» N 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, відповідно до п.5 ч.1 ст.7 якого споживач має право, зокрема на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості.

Такому праву споживача кореспондується встановлений п.5 ч.2 ст.8 цього ж Закону обов`язок виконавця комунальної послуги розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Аналогічні положення містить Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630, згідно п.29 якого спори щодо задоволення претензiй споживачiв розв`язуються у судi.

Отже, вимога позивачки про зобов`язання відповідача скасувати незаконно нарахований на її думку борг, щодо якого вона подавала відповідачу претензію 19 вересня 2019 року відповідає вищенаведеним положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та у їх розумінні є належним способом захисту.

Окрім того, такий спосіб захисту - зобов`язання вчинити дії відповідає визначеним у ст.16 ЦК України способам захисту цивільних прав та інтересів, а саме - примусове виконння обов`язку в натурі (п.5 ч.1 ст.16 ЦК).

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що відмова у відкритті провадження не грунтується на вимогах закону та порушує право позивачки на

- 4 -

звернення до суду, передбачене ст.55 Конституції України, яке в тому числі є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання судді на висновки Верховного Суду України у постановах від 12 вересня 2011 року у справі №6-25цс11 та від 30 травня 2012 року у справі № 6-3765вов09, оскількидані постанови ухвалені у справах з відмінними (іншими) фактичними обставинами, ніж в даній справі. Зокрема у вказаних справах Верховний Суд України прийшов до висновку, що оскарження акту, складеного працівниками енергопостачальної організації щодо порушення особою правил користування електроенергією, не передбачено законом, а відтак не є належним способом захисту прав особи, оскільки акт лише фіксує порушення, а юридичні наслідки тягне лише відповідне рішення комісії про нарахування, прийняте за результатами розгляду акта.

В даній справі інші обставини, оскільки право споживача на перерахунок (зменшення) розміру плати за житлово-комунальні послуги прямо обумовлено Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Це ж стосується посилань судді на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц, де суд вказав, щоакт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і не є належним способом захисту прав. При цьому Велика Палата зазначила у постанові, що загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст.16 ЦК України, однак частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

В даному випадку як Закон так і Типовий договір визначають право споживача на перерахунок, якому кореспондується обраний позивачкою спосіб захисту - зобов`язання вчинити дії по перерахунку.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17, вирішуючи питання про відступлення від правового висновку у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, зазначила, що вимогапро скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є належним способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання у контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача (п.п.75-81, 99).

Наведене у свою чергу спростовує висновки судді про обрання позивачкою неналежного способу захисту.

За таких обставин, висновки судді про відмову у відкритті провадження є поневірними.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана

- 4 -

ухвала підлягає до скасування у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: