Справа № 541/2331/20
Номер провадження 2-о/541/103/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря Ніколаєнко М.В.,

заявниці ОСОБА_1 , її представника адвоката Акрітова П.К.,

представника заінтересованої особи адвоката Мороз Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

03 грудня 2020 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник, адвокат Акрітов П.К. із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, заінтересована особа ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви зазначив, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 14.02.2009 року. Рішенням суду від 26 липня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим рішенням визначено місце проживання дітей з матір`ю. Наразі, заявниця з дітьми проживають в м. Миргород, де винаймають житло. Вважає, що вона з дітьми зазнає психологічного насильства з боку заінтересованої особи, що впливає на багато аспектів їх особистого життя. ОСОБА_2 намагається контролювати життя заявниці та їх дітей. Деструктивний вплив вбачає у тому, що батько за допомогою своїх фінансових можливостей схиляє дітей до проживання з ним. Вказує, що з середини 2018 року ОСОБА_2 добровільно сплачував щомісячно аліменти у розмірі від 36 000,00 до 40 000,00. З квітня 2020 року ОСОБА_2 зменшив розмір виплат до 4 000,00 грн, а останні місяці менше 2000,00 грн. Дозволу про грошових переводів не запитував, про припинення їх виплати не попереджав. Вважає, що ОСОБА_2 у таких спосіб хоче викликати у неї побоювання за своє матеріальне побоювання та становище її дітей. В лютому 2019 року колишній чоловік без згоди заявника забрав на деякий час сина ОСОБА_5 та утримував його себе. Після чого ОСОБА_5 зазнав психологічних проблем. В 2020 року після переїзду ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , він почав вчиняти дії які викликали у заявниці побоювання за свою безпеку та безпеку своїх дітей. 26.07.2020 року чоловік повторно забрав дитину до себе, де утримував її деякий час. Протягом останніх місяців ОСОБА_2 кожного дня, чекає біля школи та по дорозі до дому постійно звертається до дитини. У зв`язку з спілкуванням з батьком у сина ОСОБА_7 змінили преорітети в житті, перестав відвідувати секції по боксу, займатися вело туризмом, погіршилися знання з музики та вивчення англійської мови. Вважає, що син ОСОБА_7 у такий спосіб зазнав сімейного насильства. Врховуючи вищенаведе, прохала суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців із застосуванням наступних обмежень, а саме заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 300 м. до місця проживання заявниці ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , та місця навчання дитини за адресою АДРЕСА_2 . Також прохала обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з ОСОБА_9 , вести листування, телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.12.2020 року відкрито провадження у справі (а.с.41).

У встановлений судом строк, представником заінтересованої особи ОСОБА_10 адвокатом Мороз Я.С. було подано письмові заперечення, де представником заперечувалися обставини повідомлені у заяві. Зокрема зауважено, що на рішення суду, яким визнчено місця проживання дітей подано апеляційну скаргу. Доводи заявника щодо відсутності участі ОСОБА_2 в утриманні дітей вважає необгрунтованими. ОСОБА_2 за власної ініціативи сплачував аліменти на дітей розмір яких інколи перевищував навіть максимальний розмір встановлений законом. Факт утримання не підтверджується належними доказами, так як рішенням Святошинського районного суду м. Києва (справа № 759/17929/17 від 03.10.2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми задоволено, визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні дітей за відсутності матері. Психологічного насильства батько не здійснює, а лише бажає спілкуватися та бачитися зі своїми дітьми. Вважає, що у рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси мають першочергове значення. На підставі вищенаведеного, прохала у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Акрітов П.К. вимоги заяви підтримали та прохали їх задовольнити.

В судове засідання заінтересована особа, ОСОБА_2 не з`явився, його представник, адвокат Мороз Я.С. вимоги заяви заперечила та прохала у їх задоволені відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 14 лютого 2009 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.19.

В подальшому, шлюб між ними було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року. Рішення суду набрало законної сили 15.09.2017 року (а.с.20).

За час перебування у шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_5 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2019 року місцепроживання дітей визначено з матір`ю, ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили 09.12.2019 року (а.с.21-25).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року, визначено способи участі батька у вихованні дітей, зокрема шляхом покладення на ОСОБА_1 зобов`язання не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на території фактичного проживання АДРЕСА_3 , при умові бажання та здоров`я дітей: у період з 11-00 год неділі до 15-00 год середи у відсутності матері; 01 січня з 15-00 год до 11-00 год наступного дня (02 січня), у відсутності матері; 31 січня з 15-00 год до 11-00 год наступного дня (01 лютого), у відсутності матері; 09 лютого з 15-00 год до 11-00 год наступного дня (10 лютого), у відсутності матері; 14 травня з 11-00 год неділі до 15-00 год наступного дня (15 травня), у відсутності матері; 22 жовтня неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_11 проводять з матір`ю. Рішення набрало законної сили 25.02.2019.

Учасниками справи визнається факт сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Вказане також підтверджується виписками по рахунку заявника та копіями платіжних доручень наданими заінтересованою особою.

Згідно виписки № DCUA3MODSJE4L10K від 13.11.2020 року, за період з 01.04.2019-01.04.2020 в якості аліментних платежів на картковий рахунок заявника зараховано 419 880,05 грн. (а.с.35)

З виписки № BO906Q74HUFDBAH8 від 13.11.2020 року, вбачається що розмір виплат з квітня 2020 року зменшився до 4000 грн, а в подальшому - до близько 1900 грн. (а.с.36).

У вказаному заявниця вбачала умисел заінтересованої особи на викликання у неї побоювання за своє матеріальне провадження становище та матеріальне становище дітей.

Учасниками справи визнається факт проживання як заявниці так і заінтересованої особи в м. Миргороді.

Заявниця вказує, що перебування дітей з батьком, негативно на них впливає. У сина ОСОБА_7 змінилися життєві цінності. Дитина повертається з помітною залежністю від комп`ютерних ігор.

У деструктивному впливі батька на поведінку дитини, заявниця вбачала прояви домашнього насильства стосовно дитини. Оскільки ОСОБА_2 шукаючи зустрічі з сином ОСОБА_7 поводить себе агресивно, заявниця вважає себе також жертвою насильства.

Базовим нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18, було наголошено, що виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

У відповідності до ч.ч.1,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи докази по справі, суд вважає зауважити наступне.

Заявляючи про необхідність застосування обмежувального припису, заявниця вказувала на вчиненні відносно неї та старшої дитини, сина ОСОБА_7 , домашнього насильства, що проявлялися в діях економічного та психологічного характеру.

Оцінюючи доводи заявниці щодо наявності економічного насильства, суд не вбачає їх доведеними.

Так, розмір аліментів на утримання дітей був визначений батьками самостійно. В той же час, сплата аліментів в меншому розмірі, а ніж обумовлений був раніше, не є свідченням насильства. В той же час, в разі виникнення спору з приводу розміру аліментів він може бути вирішений судом в рамках позовного провадження.

З приводу психологічного насильства, суд не вбачає його також доведеним. Оцінюючи доводи заявниці з приводу негативного впливу батька на дитину, суд зауважує на наступному.

У відповідності до ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 141 Сімейного кодексу України, закріплює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, зокрема, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Окрім того, ч.ч.1,3 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

За інформацією наданою практичним психологом Миргородської гімназії ім. Шевченка Т.Г. ОСОБА_12 , на запит ОСОБА_2 , вбачається, що станом на лютий 2019 року ОСОБА_3 був зацікавлений у навчанні , у школі йому подобалося, рівень навчальної мотивації був високий 27 балів із 30 можливих. На момент обстеження (жовтень-листопад 2020 ) у школі ОСОБА_7 не подобається, серед улюблених предметів тільки один інформатика, всі інші не подобаються. ОСОБА_13 стати блогером. Вважає, що друзів у класі немає…Під час бесіди ОСОБА_14 сказав, що хоче жити з татом і братом, але без мами, хоче щоб вона жила окремо. Мама дуже його контролювала і не дозволяла грати в комп`ютерні ігри, тому ОСОБА_14 доводилося «тікати» на двір, щоб пограти на телефоні. ОСОБА_14 хоче щоб батьки примирилися, але не сподівається що це можливо (зі слів ОСОБА_7 )…На запитання психолога, чому він хоче жити з братом ОСОБА_5 , ОСОБА_7 відповів, що б вони разом готували уроки і грали в ігри. При виконанні методики «Малюнок сім`ї», ОСОБА_7 зобразив всіх членів сім`ї, що ж показником норми, у такій послідовності тато, мама, брат ОСОБА_5 , сам ОСОБА_7 . Всі фігури намальовані дрібними і внизу листка, що може свідчити про зниження настрою і депресивні тенденції дитини. Руки всіх членів сім`ї спрямовані один до одного, що говорить про наявність емоційних контактів або про потребу дитини у таких контактах. Матір намалював найбільшою за розміром, що свідчить про ступінь значущості даного члена сім`ї в сприйнятті дитини, причиною може бути надмірний тиск з її боку або гіперопіка. Тест «Будиночок» визначив, що на момент дослідження ОСОБА_7 має оптимальну працездатність, готовність до енерговитрат, навантаження відповідають можливостям дитини. Емоційний стан в нормі, дитина може радіти і засмучуватися. Приводів для занепокоєння немає. Вдома (у тата) буває інколи нудно, друзям віддається перевага над усім іншим (а.с.51).

Окрім того, зазначені вище обставини були підтверджені свідком ОСОБА_12 в ході судового розгляду. Окрім того свідком, повідомлено, що у ОСОБА_7 знизилася цікавість до навчання, однак вважає, що вказане могло виникнути через запровадження карантину.

Таким чином, в ході судового засідання не знайшли свого підтвердження обставини, щодо психічного насильства батька ОСОБА_2 стосовно свого сина ОСОБА_15 . На переконання суду, зміни в поведінці дитини, можуть бути спричиненні сукупністю факторів, які не пов`язані з негативним, на думку заявниці, впливом батька.

З проведених шкільним психологом тестувань з ОСОБА_16 , вбачається що у дитини сімейні цінності займають важливе місце в її житті. Виконуючи завдання згідно методики «Малюнок сім`ї», дитиною намальовано всіх членів сім`ї разом. В ході бесіди з психологом ОСОБА_7 повідомив, що бажає примирення батьків.

Таким чином, очевидним є те, що сам факт розпаду сім`ї та суперечки між батьками є психотравмуючим чинником для дитини. Цим може пояснюватися і захоплення дитини віртуальними іграми, як формою уникнення проблем, існуючих в реальному житті, спричинених конфліктом між батьками.

До того ж, зміни в поведінці можуть бути посилені як віковими особливостями так і загальною емоційною ситуацією в країні, спричиненою карантинними обмеженнями.

Загальне ж емоційне здоров`я дитини перебуває в нормі, що підтверджується результатами проведених шкільним психологом обстежень.

Фактично, поданням вказаної заяви, заявник хоче вирішити спір щодо участі батька у вихованні дитини, що в рамках окремого провадження є недопустимим.

Зважаючи, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця до суду не надала, а тому у суду відсутні підстави для задоволенні відповідної заяви.

Керуючись ст.ст.350-5, 350-6,350-8ЦПК України, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня отримання копії рішення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2020 року.

Суддя О. А. Городівський