22-ц/804/3583/20
265/2249/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/2249/19

Номер провадження 22-ц/804/3583/20

16 грудня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Мальцевої Є.Є., Биліни Т.І.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Маріупольський міський відділ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Шиян В.В., повний текст якого складено 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві та зобов`язання виплатити одноразову допомогу сім`ї загиблого,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 22 серпня 2016 року на ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» стався нещасний випадок, внаслідок якого її чоловік ОСОБА_2 , з яким вона з жовтня 1998 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, загинув, про що було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. З моменту реєстрації шлюбу і до смерті її чоловіка вони проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Разом з тим, її чоловік був зареєстрований за іншою адресою, де мешкала його мати. Звернувшись до Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області із заявою про отримання одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку із смертю чоловіка, вона отримала відмову в призначенні цієї допомоги, у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї загиблого. З урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією родиною в період шлюбу з 10 жовтня 1998 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язати Маріупольське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецький області нарахувати та виплатити їй одноразову допомогу сім`ї загиблого в сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 145 000,00 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією родиною в період шлюбу з 10 жовтня 1998 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано Маріупольське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецький області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу сім`ї загиблого в сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 145 000,00 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з загиблим ОСОБА_2 , під час шлюбу з останнім з 10 жовтня 1998 року по день смерті проживала з ним однією сім`єю, була пов`язана з ним спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки, тому на підставі вимог ч.6 ст.42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вона має право на одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги та позиція інших учасників справи.

В апеляційній скарзі Маріупольське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд не зазначив у рішенні підстави для призначення виплат позивачці у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім того, відповідач посилався на те, що підставою для призначення виплати є не тільки факт проживання однією родиною, але і належність особи, яка проживала однією родиною з загиблим до відповідної категорії осіб, а саме якщо вона не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку ( ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»). Також вважав, що місцевий суд порушив принцип диспозитивності, зазначивши в рішенні про належність до складу сім`ї позивачки та загиблого ОСОБА_2 їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Каменюк Л.М., посилаючись на відповідність оскарженого судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивачки - адвокат Каменюк Л.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржене рішення суду просила залишити без змін.

Позиція апеляційного суду та її нормативно-правове обґрунтування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення відповідає таким вимогам закону.

Фактичні обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10 жовтня 1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 10 жовтня 1998 року Міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 925 ( а.с.7).

22 серпня 2016 року на ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 отримав закриту тупу травму грудної клітини з множинними переломами ребер ліворуч, з розривом серця, множинними прикореневими розривами легень, в результаті чого розвинулись тампонади перикарду, набряку головного мозку та легень, які стали причиною смерті останнього, що підтверджується актом № 3 від 27 жовтня 2016 року про нещасний випадок ( по формі Н-1). (а.с 36-45).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецький області було зроблено відповідний актовий запис № 1368 (а.с.8).

Постановою Маріупольського міського відділення Фонду соціального страхування України № 0549/5665/5665.3/1 від 06 січня 2017 року, позивачці було відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї (а.с.9).

Згідно акту КСН «Центральний» від 06 грудня 2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 ( а.с.10).

Виплати особам у разі настання страхового випадку, здійснюються на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

До складу таких грошових сум, зокрема, входить і страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги членам сім`ї потерпілого.

Згідно з частиною шостою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку) у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється Державним бюджетом України на кожен рік.

Відповідно до ст.3 п.2 Сімейного кодексу - сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів встановлено, що з часу реєстрації шлюбу позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 по день смерті останнього спільно проживали за адресою: АДРЕСА_2 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджується актом КСН «Центральний» від 06 грудня 2017 року та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У зв`язку із цим, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивачки та її чоловіка та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу сім`ї загиблого у сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 145 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставою для призначення виплати є не тільки факт проживання однією родиною, але і належність особи, яка проживала однією родиною з загиблим до відповідної категорії осіб, а саме якщо вона не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8 річного віку ( ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку) у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб - без обмежень і залежності від працездатності особи або догляду нею за непрацездатними особами.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 03 вересня 2018 року в справі № 520/9585/16-ц (провадження № 61-7500св18) та від 18 листопада 2020 року в справі № 263/11280/18-ц ( провадження № 61-14249св20).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, шо суд першої інстанції не зазначив у рішенні суду підстави для призначення виплат позивачці у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є безпідставними, оскільки в оскарженому судовому рішенні суд вказав, що позивачка є дружиною загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 , на момент його смерті проживала з ним однією сім`єю, а тому у відповідності до вимог ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» має право на одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Твердження скаржника про те, що місцевий суд порушив принцип диспозитивності, зазначивши в рішенні про належність до складу сім`ї позивачки та загиблого ОСОБА_2 їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 є неспроможними, оскільки зі змісту оскарженого рішення вбачається, що факт спільного проживання однією сім`єю неповнолітнього сина та загиблого ОСОБА_2 судом не встановлювався.

Аргумент відповідача про те, що не є доказом акт КСН «Центральний» від 06 грудня 2017 року про проживання позивачки ОСОБА_1 із загиблим ОСОБА_2 однією сім`єю , оскільки складався після смерті останнього, є необгрунтованим, оскільки цей доказ є належним та допустимим, містить інформацію щодо предмета доказування та одержаний з дотриманням порядку, встановленого законом ( а.с.10).

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Суддя: