Провадження № 2/947/4271/20
22.12.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,
секретар судового засідання Завальнюк Катерина Володимирівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ,останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 та Одеській області не зареєстрований) про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,-
Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 180-183, 192, 195, 196 СК України, ст. ст. 549, 625 ЦК України.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2020 року провадження по справі відкрито.
В судовому засіданні 09.12.2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, в подальшому до судового засідання не з`явилась, до суду надала заяву, в якій просить позов задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином, згідно оголошення на сайті Судової влади, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався та будь-яких інших заяв щодо розгляду справи суду не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між сторонами 01.02.2005 року шлюб було припинено та рішенням суду від 04.10.2006 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 450,00 грн., починаючи з 20.06.2006 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому рішенням суду від 17.08.2010 року відповідача ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав та ухвалою суду від 28.05.2010 року оголошено у розшук. З дати прийняття рішення Київським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів на дитину відповідач жодних грошових коштів на адресу позивача не надав, рішення суду та вимоги виконавчого провадження не виконав. На підставі викладеного позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, правом на подання відзиву або будь-яких інших заяв щодо суті спору не надав.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 02.09.1998 року зроблено відповідний запис за №974, що вбачається з свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міськради. Батьками вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 01.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, шлюб між громадянином ОСОБА_2 і громадянкою ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 01.02.2005 року зроблено запис за №73.
Судом досліджено виконавчий лист, виданий 04.11.2006 року по справі №2-4297/2006, відповідно до якого Київський районний суд м. Одеси 04.10.2006 року розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 450,00 грн., починаючи з 20.06.2006 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2010 року позов ОСОБА_1 задоволено, позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення набрало законної сили 28.08.2010 року.

Відповідно до Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, винесеної 18.04.2018 року ВП №337418 старшим державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Койчевою Оленою Федорівною, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4297, виданого 04.11.2006 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 450,00 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1 , встановлено, що нарахування аліментів здійснювалось до 04.05.2016 року. Заборгованість по сплаті аліментів складає 46308,06 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 6-102/10 від 28.05.2010 року оголошено боржника у розшук. У результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, місце проживання, перебування боржника фізичної особи. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за аліментами в розмірі 46308,06 грн., що підтверджується постановою державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу. При цьому виходячи з приписів ст. 196 СК України, суд вважає доведеними наявність підстав для стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 наводить розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, а також зазначає, що враховуючи обмеження, встановлені ч. 1 ст. 196 СК України, які полягають у тому, що неустойка (пеня) сплачується у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості та навіть розмір заборгованості за останнім платежем лише за 4 дні (01.05.16 04.05.16) складає 921,62 грн. що є більшим від щомісячного платежу (450 грн.), у період з липня 2006 року по квітень 2016 року сума пені (неустойки) складатиме 450 грн.

Таким чином, суд погоджується з розрахунком позивача, відповідно до якого загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів складає: 165 (за 11 днів червня 2006 року) + 53100 (за 118 місяців) + 58 (за 4 дні травня 2016 року) = 53323 грн.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення суми неустойки (пені) підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем ОСОБА_1 також заявлено вимоги про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України. Суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, яким прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають, насамперед, договірні правовідносини. При цьому дія вказаної статті ЦК України поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відносини, що виникли між сторонами є сімейними та регулюються виключно сімейним законодавством.

Таким чином, ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов`язання не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 СК України, а тому у задоволенні зазначених вимог позивача слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273,280-289, 354-355 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, ст. ст. 8, 180, 196 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, суми інфляційних збитків, трьох процентів річних від простроченої суми та суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 та Одеській області не зареєстрований) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по аліментам у розмірі 46308,06 грн. /сорок шість тисяч триста вісім гривень 06 копійок/.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 та Одеській області не зареєстрований) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 53323,00 грн. /п`ятдесят три тисячі триста двадцять три гривні 00 копійок/.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги можуть бути подані через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст заочного рішення суду складено 22.12.2020 року.

Суддя Васильків О. В.