Номер провадження: 22-ц/813/3001/20
Номер справи місцевого суду: 520/5310/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленепід головуванням судді Куриленко О.М. 17 липня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 2-5).

В обгрунтування позову посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна племінниця ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу спадкового майна входило: квартира АДРЕСА_1 , та квартира АДРЕСА_2 .

Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини та подала нотаріусу всі необхідні документи. 27 лютого 2019 р. від нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 . Разом з тим, 27 лютого 2019 р. від нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса позивач отримала також і постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії. Згідно вказаної постанови, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 на підставі того, що позивача племінниця ОСОБА_2 пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а останнє відоме місце її проживання не збігалося з місцем проживання спадкодавця.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 69-73).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що факт проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 протягом усього життя останньої, підтверджується довідкою ОСББ «Ак.Корольова 70», а також поясненнями свідка ОСОБА_3 (а.с. 78-80).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 січня 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис за № 1876.

Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частку вказаної квартири, яку фактично успадкував чоловік ОСОБА_4 , так як проживав разом зі спадкодавцем, однак своїх прав не оформив та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 .

Спадкоємцем першої черги майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була їх донька ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального відділу юстиції в Одеській області було складено актовий запис за № 1977.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтями 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї . Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернулась позивач ОСОБА_1 , стверджуючи, що вона є рідною тіткою померлою.

27 лютого 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л.В. було посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_2 квартиру під АДРЕСА_1 .

Також, 27 лютого 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л.В. була винесена постанова, якою буловідмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під АДРЕСА_2 .

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стали наступні обставини.

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2 входила квартира під АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог діючого законодавства, Свідоцтво про право на спадщину видається за наявністю у спадковій справі всіх необхідних документів та відомостей (ст. 68 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), п. 4.12 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок).

Відповідно п. 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

1/2 частка квартири під АДРЕСА_2 (сімдесятим) належала ОСОБА_5 , та 1/2 частка вищезазначеної квартири належала ОСОБА_4 . .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання реєстрація місця проживання: АДРЕСА_3 , з 25 травня 1973 року по день смерті, спадкоємцем померлої був її чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання реєстрація місця проживання: АДРЕСА_3 , з 25 травня 1973 року по день смерті, який фактично прийняв спадщину, але не оформив свої спадкові права.

Після смерті ОСОБА_4 , на квартиру під АДРЕСА_2 , спадкоємицею стала його дочка ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , останньою реєстрацією місця проживання якої була адреса: АДРЕСА_4 , з 05 листопада 1997 року і по день смерті.

З викладеного вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини до майна ОСОБА_4 , тобто не вчинила дії, передбачені ст.. 1269 ЦК України, а саме - не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори на протязі вищезазначеного строку, і останнє відоме місце її проживання не збігалося з місцем проживання спадкодавця.

Жодного доказу, який би свідчив, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , матеріали справи не містять, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд перної інстанції вірно не прийняв до уваги, в якості доказів по справі, показання свідка голови ОСББ «Ак.Корольова 70» ОСОБА_3 про фактичне проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , протягом усього життя останньої, оскільки дані твердження спростовуються письмовими доказами у справі, а саме - поквартирною карткою (форма Б), в якій зазначено про зняття ОСОБА_2 з обліку по спірній квартирі.

Крім того, свідок повідомила суду першої інстанції, що з померлою, яка навчалась з її чоловіком у школі, вона не спілкувалась та навіть до спірної квартири ніколи не заходила, що також свідчить про необізнаність свідка щодо особистого життя сім`ї ОСОБА_6 .

Також суд обгрунтовано не прийняв у якості належного та допустимого доказу у справі довідку, видану Головою правління ОСББ "Ак. Корольова 70" ОСОБА_3 , оскількі в ній зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_5 , що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Крім того, свідок ОСОБА_3 повідомила, що з 2016 року комунальні та інші необхідні платежі за спірну квартиру ніким не здійснювались.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягали.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що факт проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 протягом усього життя останньої, підтверджується довідкою ОСББ «Ак.Корольова 70», а також поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Так, як вірно вказано у рішенні суду, вказані доводи спростовуються даними, що містяться у поквартирній картки (форма Б ), в якій зазначено про зняття ОСОБА_2 з обліку по спірній квартирі з 22 жовтня 1997 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 27 січня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе