Провадження № 2/263/2435 /2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

Головуючого судді Шевечнко О.А.,

при секретарі Ковальовій О.Р.,

за участю:

представника позивача адвоката Лисова В.Л.,

представника відповідача Гречка Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Прокуратури Донецької області про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційній сторінці у соціальній мережі Facebook та на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет за підписом «Прес-служба прокуратури Донецької області» надано інформацію у вигляді статті з грубим порушенням вимог ст.62 Конституції України та ч.2 ст.2 КК України, а саме: «кредиторові повідомлено про підозру у шахрайському заволодінні чужими квартирами загальною вартістю 2 млн.грн.», де приведене інформація стосовно позивача, зазначено, що він «зловмисник», нібито «обманом схиляв мешканців м.Маріуполя до надання довіреностей на його імя щодо розпорядження об`єктами нерухомості та під приводом застави отримував від громадян правовстановлюючі документи на майно», при цьому невірно зазначена кваліфікація за ч.ч.2,3 ст.190 КК України, немає посилання на вимоги ст.62 Конституції України та ч.2 ст.2 КК України. Зазначену інформацію в подальшому перевипустили із посиланням на джерело прокуратуру області, інші місцеві та державні, обласні електронні видання в мережі інтернет. У подальшому на адвокатський запит отримано відповідь за підписом працівника Донецької обласної прокуратури, процесуального керівника у кримінальному провадженні №000189, ОСОБА_2 , згідно якої останній підтвердив, що у зазначеному повідомленні у соціальних мережах йдеться про позивача. Позивач вважає, що зазначена інформація є недостовірною та негативною, оскільки створює увлення про нього як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Як зазначено, сам факт розповсюдження інформації про існування кримінального провадження щодо нього завдає шкоди його честі, гідності, діловій репутації. Це призводить до формування недовіри до нього необмеженого кола осіб і створює уявлення про те, що він причетний до протиправних дій. Враховуючи наведене, просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, інформацію, що поширена прес-службою прокуратури Донецької області на офіційній сторінці у соціальній мережі Facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та офіційному веб-сайті в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно нього за назвою «кредиторові повідомлено про підозру у шахрайському заволодінні чужими квартирами загальною вартістю 2 млн.грн.» та зобов`язати Прокуратуру Донецької області розмістити спростування поширеної нею недостовірної інформації у спосіб більш близький до способу її поширення, шляхом розміщення публікації про те, що поширена інформація у зазначених Інтернет-виданнях стосовно нього на даний час не доведена та зазначити вимоги ст.62 Конституції України, ст.2 Кримінального кодексу України. Також позивач просив стягнути із Прокуратури Донецької облсті на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Ухвалою суду від 15.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження.

21.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив від заступника керівника Донецької обласної прокуратури, у якому відповідач не погоджуючи із позовними вимогами, зазначив наступне. 27.07.2020 року на офіційному сайті прокуратури Донецької області опубліковано інформацію про те, що мешканцю м.Маріуполя повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом обману, що спричинило значну шкоду, вчинене у великих розмірах (ч.ч.2,3 ст.190 КК України). При цьому в публікації не зазначено конкретну особу підозрюваного, аналогічно не зроблено будь-якого висновку про його винуватість. У публікації лише висвітлено факт підозри. Одночасно зазначається, що СУ ГУНП в Доецькій області розслідується кримінальне провадження №0000189 від 22.01.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.ч.2,3 ст.190 КК України. У зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_1 повідомлено про підозру, на час подання відзиву досудове розслідування триває. Таким чином, зазначена інформація не містить ознак недостовірності. Враховуючи навелене, відповідач вважає, що ОСОБА_1 не доведено факт протиправних дій або бездільності відповідача, а також конкретні негативні наслідки від них, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засданні просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1, (далі Постанова Пленуму ВСУ) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Верховний Суд України у п. 18 Постанови Пленуму ВСУ роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 27.07.2020 року на офіційному сайті прокуратури Донецької області прес службою прокуратури Донецької області за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 було розміщено інформацію під заголовком «Кредиторові повідомлено про підозру у шахрайському заволодінні чижими квартирами загальною вартістю 2 млн.грн.». У повідомленні зазначено, що з 2016 року чоловік розміщував на території міста оголошення щодо кредитувння населення під заставу нерухомості. Зловмисник обманом схиляв мешканців м.Маріуполя до надання довіреностей на його імя щодо розпорядження об`єктами нерухомості та під приводом застави отримував від громадян правовстановлюючі документи на майно. Однак кредитор до сплину строку погашення заборгованості продавав від імені громадян нерухомість у власних інтересах. За такою схемою шахрай заволодів 6 квартирами загальною вартістю 2 млн.грн. Також зазначено, що досудове розслідування триває. Вирішується питання про обрання запобіжного заходу, перевіряється причетність зловмисника до незаконного заволодіння ще 20 квартирами.

Інформацію з аналогічним змістом було розміщено у соціальній мережі Facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду прокуратури Донецької області Лісодіда В. від 13.08.2020 року №04/2/5-648-20, у провадженні СУ ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №0000189 від 22.01.2020 року, у якому про підозру за ч.ч.2,3 ст.190 КК України повідомлено ОСОБА_1 . На час надання зазначеної відповіді досудове розслідування тривало. Також повідомлено, що прокуратурою Донецької області на офіційному веб-сайті та в соціальних мережах періодично здійснюється висвітлення інформації про її діяльність. Так дії здійснюються із дотриманням вимог ст.62 Конституції України з метою забезпечення недопущення порушення презумпції невинуватості.

Слід зазначити, що зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Практика Європейського суду з прав людини щодо порушення принципу невинуватості до суб`єктів, винних у порушенні цього принципу, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі (справа Альне Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 33, п. 38, п. 41).

Проте, ніщо не може завадити відповідним органам надавити інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеному статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак він зобов`язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості (справа Альне Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 38).

Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» (Dactaras v.Lithuania від 24 листопада 2000 року п.п. 41, 43).

Як вбачається, прокуратурою Донецької області не порушено сутність і зміст гарантії, закріпленої п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Презумпція невинуватості - це об`єктивне правове положення, згідно з яким встановлюється таке: «ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню інакше, як за вироком суду і згідно з законом».

Практика Європейського суду з прав людини наголошує, що слід принципово розрізняти повідомлення про те, що кого лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (п. 81 рішення ЄСПЛ «Шагін проти України» від 10.09.2009, яке набуло статусу остаточного 10.03.2010; аналогічна позиція висвітлена у рішенні «Ісмоїлов та інші проти Росії» від 06.11.2008).

Одночасно рішення Європейського суду з прав людини дають змогу побачити багатогранність цього принципу та його взаємозв`язок з іншими конвенційними правами, зокрема, правом на поширення інформації.

Внесення відомостей до ЄРДР не є визнанням особи винною у вчиненні кримінального правопорушення та не є формою повідомлення їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до моменту здійснення такого повідомлення в порядку ст.ст. 276-278 КПК України. Фактично внесення відомостей до ЄРДР відповідно наявної інформації про ознаки, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, є виконанням п. п. 4, 5 ст. 214 КПК України, яке визначає межі здійснення досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають це можливим.

З метою інформування громадськості прокуратурою Донецької області надано лише ту інформацію, яка дозволяється відповідно до положень КПК України, а її зміст не є твердженням про винуватість позивача у вчиненні злочину.

Недостовірною вважається та інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Таким чином, доводи позивача про недостовірність поширеної інформації є безпідставними, оскільки в провадженні СУ ГУНП в Донецькій області дійсно перебуває кримінальне провадження №0000189 від 22.01.2020 року, у якому позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,3 ст.190 КК України. При цьому, відповідачем, при розміщенні відповідної інформації, не порушено принцип презумпції невинуватості, оскільки зазначено, що досудове розслідування у кримінально провадженні триває, особі повідомлено про підозру.

Більш того, в офіційному повідомленні, зробленому прес-службою прокуратури Донецької області, немає жодного посилання на особу, якій повідомлено про підозру в зазначеному кримінальному провадженні.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» ; Європейською Конвенцію з прав людини, ст. ст. 201, 297, 299 ЦК України; ст. ст. 12, 13, 76, 81, 110, 141, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення суду складений 22.12.2020 року.

Суддя О.А. Шевченко