Справа № 603/770/19
Провадження №2/603/78/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2020 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

секретар судового засідання : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Бучацької РДА про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Бучацької РДА, в якому просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.05.2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі РАЦСу Монастириського РУЮ Тернопільської області, актовий запис №26.

За час шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом із позивачем. Рішенням Монастириського районного суду від 15.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно рішення Монастириського районного суду від 15.07.2016 року (справа №603/295/16-ц) вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 400 грн. та 460 грн. відповідно, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення, було видано виконавчий лист від 28.07.2016 року та відкрито виконавче провадження. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у зв`язку з чим відомості про нього внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої 09.12.2019 року Бучацьким міжрайонним відділом ДВС, позивач ОСОБА_1 не отримує аліменти за виконавчим листом від 28.07.2016 року в період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських прав та протягом трьох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У письмових пояснення службі у справах дітей, відповідач підтвердив ту обставину, що він не займається вихованням дітей та не виконує своїх батьківських обов`язків, не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав.

У зв`язку з наведеним, 31.10.2018 року позивач звернулась у службу в справах дітей Монастириської РДА, щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

08.11.2018 року орган опіки і піклування Монастириської РДА надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, відносно дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З часу складання вказаного висновку пройшов рік, однак відповідач ОСОБА_2 не змінив свого ставлення та поведінку відносно дітей.

Позивач ОСОБА_1 одна займається вихованням та утриманням дочок. Створила дітям належні житлово-побутові умови, вони забезпечені всім необхідним для виховання, розвитку та проживання.

У зв`язку з наведеним, позивач позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача - адвоката Андрусенка І.Я. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Бучацької РДА в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст.200, ст.206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 31.05.2008 року у Відділі РАЦСу Монастириського РУЮ Тернопільської області, актовий запис №26.

Також судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.07.2012 року Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №03, а також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.06.2009 року Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №04.

Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.09.2016 року, шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №3384, виданою 07.11.2019 року Монастириською міською радою Тернопільської області, а також характеристиками, виданими 05.11.2019 року Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району на дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Золотопотіцької селищної ради від 07.11.2019 року, позивач ОСОБА_1 працює в Золотопотіцькій селищній раді Бучацького району на посаді провідного спеціаліста-завідувача військово-обліковим бюро з 27.06.2018 року. Сама виховує трьох малолітніх дітей, матеріально їх забезпечує.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських прав та протягом трьох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У письмових пояснення службі у справах дітей, відповідач підтвердив ту обставину, що він не займається вихованням дітей та не виконує своїх батьківських обов`язків, не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав.

Так, згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження.

Згідно ст. 152 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною другою статті 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного Кодексу України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Як слідує з приписів вищевказаних нормативно-правових актів та правових позицій Верховного Суду, для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню дітей. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що особа вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації №6 від 08.11.2018 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно дочок - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зазначений висновок мотивований тим, що батько не цікавиться життям та здоров`ям своїх малолітніх дочок, самоусунувся від їх виховання та утримання.

Згідно довідки про неотримання аліментів №13775, виданої 09.12.2019 року Бучацьким міжрайонним відділом ДВС, позивач ОСОБА_1 не отримує аліменти за виконавчим листом від 28.07.2016 року в період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року.

Як вбачається з пояснення відповідача ОСОБА_2 від 05.11.2018 року, адресованого Голові комісії з питань захисту прав дитини Монастириської РДА, відповідач не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до них, не утримує їх матеріально, не займається вихованням протягом тривалого часу.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, свідомо не цікавиться життям та здоров`ям своїх неповнолітніх дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , самоусунувся від їх виховання та утримання.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову та вищезазначені обставини справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення, шляхом позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та інтересам неповнолітніх дітей, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не надав жодних доказів існування об`єктивних причин з яких він не має можливості встановити постійне спілкування з ними, періодично відвідувати їх, щоб брати участь в їх вихованні та утриманні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, 282, 284, 287, 289 Цивільного процессуального кодексу України, ст.ст. 164, 165, 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Бучацької РДА про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позбавити батьківських прав, відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , с.Велеснів, Монастириський район, Тернопільська область.

Третя особа: Орган опіки та піклування Бучацької РДА: майдан Волі, 1, м.Бучач, Тернопільська область.

Повний текст рішення складено 31 січня 2020 року.

Суддя В. М. Іванчук