ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/5906/17

Провадження № 22-ц/818/509/20

28 січня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - Голова Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» Вяткін Сергій Володимирович, який діє в інтересах члена громадської організації «Наука, освіта та правозахист» ОСОБА_1 ,

відповідачі - Русько-Тишківська сільська рада Харківського району Харківської області, Циркунівська сільська рада Харківського району Харківської області,

третя особа - Голова Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко Микола Васильович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року (суддя Токарєва Н. М.) у справі за позовом Голови Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» Вяткіна Сергія Володимировича, який діє в інтересах члена громадської організації «Наука, освіта та правозахист» ОСОБА_1 до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа: Голова Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко Микола Васильович про визнання дій неправомірними, -

встановив:

Голова Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» Вяткін С.В., який діє в інтересах члена громадської організації «Наука, освіта та правозахист» ОСОБА_1 . звернувся до суду з позовом з урахуванням уточнень до Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа: Голова Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко М.В. про визнання дій неправомірними.

Просив визнати неправомірними дії відповідачів по поширенню недостовірної інформації 21.06.2017 року; визнати неправомірними дії відповідачів по позбавленню права ОСОБА_1 на отримання та користування земельною ділянкою, розміщеною за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :00:004:0420.

В лютому 2018 року заявник подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу чи будь-яким іншим особам надавати дозвіл на виготовлення технічної документації, відчуження або передачу в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :00:004:0420.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду Циркунівська сільська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не перевірено відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Правом на надання відзиву інші учасники справи не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання, призначене на 28.01.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не з`явилися, від них надійшла заява, в якій вони просять суд 1) залишити апеляційну скаргу без розгляду в зв`язку з пропуском стоку; 2) в разі відмови заявили відвід всьому складу колегії; 3) в разі відмови і в цьому оголосити перерву і перенести судове засідання, оскільки на даний час ОСОБА_1 хворіє, а ОСОБА_2 перебуває у відпустці за межами м. Харкова. Доказів на підтвердження хвороби і відпустки ними не надано.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з травня 2019 року, в судових засіданнях 25.06.2019 року, 27.08.2019 року, 03.09.2019 року, 08.11.2019 року, 17.12.2019 року, 14.01.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були присутніми, заявляли клопотання, відводи, крім того, за їх клопотанням п`ять разів оголошувалася перерва в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням наведеного вище, колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову можуть бути порушені права позивача або буде існувати реальна загроза їх порушення, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

У ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним.

Як вбачається з прохальної частини уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати неправомірними дії відповідача 1 та відповідача 2 (як правонаступника), по поширенню недостовірної інформації 21.06.2017 року; визнати неправомірними дії відповідача 1 та відповідача 2 (як правонаступника) по позбавленню права ОСОБА_1 на отримання та користування земельною ділянкою, розміщеною за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :00:004:0420.

Отже, предметом позову є оскарження дій відповідачів щодо поширення інформації про виділення земельної ділянки громадянам для житлового будівництва, яка на думку позивача є недостовірною, що фактично є відмовою у наданні земельної ділянки ОСОБА_1 та неправомірно позбавляє його права на отримання та користування цією земельною ділянкою.

В ухвалі про забезпечення позову суд не обґрунтував причини застосування саме такого заходу забезпечення позову, не зазначив доказів та мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущень про утруднення чи неможливе виконання рішення суду у майбутньому, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Оскільки право ОСОБА_1 на земельну ділянку, яку він просив надати йому у користування не виникло, жодних вимог про визнання за ним такого права позивачем не заявлялось, тому надання дозволів на виготовлення технічної документації, відчуження або передачу в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :00:004:0420 іншим особам жодним чином не впливатиме на виконання рішення суду у разі задоволення вимог, заявлених позивачем.

Отже обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співрозмірним із предметом спору.

За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Циркунівської сільської ради задовольнити, ухвалу суду скасувати, а у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 ст.374 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року скасувати.

Заяву Голови Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» Вяткіна Сергія Володимировича про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.01.2020 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко