Номер провадження: 22-ц/813/8760/20
Номер справи місцевого суду: 2-3672/2009
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2009 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ :

04.02.2009 року Відкрите Акціонерне Товариство «Морський транспортний банк»(далі- ВАТ «Морський транспортний банк») звернулось із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 64 931,79 грн, що станом на 04 лютого 20009 року складає:

-заборговагість за кредитм- 40 146,30 грн;

-заборгованість за відсотками-9 183,69 грн;

-заборгованість за пенею та штрафом- 15 601,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір,відповідно до умов якого банк зобов`язавсянадати позичальнику кредит у розмірі 50 000 грн, зі сплатою 25 річних за фактичний період кредиту на суму залишку заборгованості за кредитом і терміном погашення по 23 жовтня 2009 року.

В забезпечення позову 26 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір поруки

Відповідачі зобов`язались в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2009 року позовну заяву задоволено.

Достроково розірвано кредитний договір 757/RO від 26 жовтня 2007 року укладений між Віткритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Відкритого акціонерного товариства ..МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК" загальну суму заборгованості за кредитним договором №757/RО від 26 жовтня 2007 року в розмірі 64931 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять одна) гривень 79 копійок.

Стягнуто ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Відкритого акціонерного товариства ..МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК судових витрат у розмірі 679 (шістсот сімдесят дев`ять) гривень 32 копійки.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Луценко О.А. за дорученням Одеського місцевого центру з наданням безоплатної вторинної правової допомоги № 367 просить рішення суду скасувати посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси частково відновлене втрачене судове провадження в цивільній справі за зазначеним позовом.

В судове засідання сторони не зявились,про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до частини 5 ст.ст.268 ЦПК України, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У зв`язку з цим та на підставі частини 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складання цього судового рішення є 21.12.2020 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Зазначає, що відповідно до частини 4 ст.559 ЦК України порука припинилась так як кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного не пред`явив до неї вимоги.

Одночасно посилається на те, що при підписанні договору поруки не розуміла значення своїх дій, знаходилась під наглядом районного психіатра.

Справа була розглянута за її відсутності, про час та місце розгляду справи вона не сповіщалась судом, а в січні 2020 року довідалась, що на її квартиру накладений арешт, право власності на яку зареєстровано у 2019 році.

Зазначає, що вона є інвалідом 2-ї групи та звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ У СПРАВІ:

26 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язавсянадати позичальнику кредит у розмірі 50 000 грн, зі сплатою 25 річних за фактичний період кредиту на суму залишку заборгованості за кредитом і терміном погашення по 23 жовтня 2009 року( а.с.48-52).

В забезпечення позову 26 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 319rO( а.с.58-60).

10 червня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк» звернулось до відповідачів з вимогою про погашення кредитної заборгованості в розмірі 42 648,64 грн в повному обсязі.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 23 грудня 1997 року ОСОБА_3 прийняла призвище Томашевич а/з № 690 ( а.с.71).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (проваження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 4.6 договору поруки від 26 жовтня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) сторони обумовили, що «Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним та цим договором» (а. с. 59-60).

Таким чином строк поруки у договорі поруки від 26 жовтня 2008 року не встановлений.

Прострочення за кредитним договором мало місце починаючи з червня 2008 року згідно вимоги про дострокове погашення заборгованості № 2158 від 10 червня 2008 року, банк на підставі пункту 2.3.3. договору вимагає дострокового погашення кредиту у розмірі 42648,64 гривень, та складає :

-заборговагість за кредитм- 40 146,30 грн;

-заборгованість за відсотками-9 183,69 грн;

-заборгованість за пенею та штрафом- 15 601,80 грн.

З позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 банк звернуся 04.02.2009 року.

Направленням на ім`я боржників вимоги від 10 червня 2008 року про погашення заборгованості свідчить про зміну Банком строку основного зобов`язання.

Оскільки у договорі поруки не визначено конкретного строку його припинення, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував зміни Банком строку виконання основного зобов`язання, а також не встановив обставини стосовно припинення поруки відносно відповідача ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Посилання на те, що апелянта при підписанні договору поруки не розуміла значення своїх дій не приймається до уваги так як виходить за межі предмета доказування.

Колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення солідарно підлягає скасуванню.

В цій частині слід прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_3 .

В іншій частині законність та обґрунтованість рішення суду не переглядається за відсутності доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2009 року в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» заборгованості за кредитним договором № 757/ RO від 26 жовтня 2007 року в розмірі 6 4931 грн 79 коп та судових витрат скасувати.

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором,судових витрат, залишити без задоволення.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 21.12.2020 року .

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева