Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020р. м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Гуровій Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту проживання на території України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник 07.09.2020 року звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити юридичний факт постійного проживання його ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у с.Олександрівка Сахновшинського району Харківської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час.

В обґрунтування заяви зазначив, що 23 липня 1987 року він вперше отримав паспорт громадянина СРСР серія НОМЕР_1 , який згодом був втрачений. Паспорт громадянина України не отримував, хоча постійно проживав на території України.

З 1996 року по 2000 рік відбував покарання в виправній колонії м.Кривий ріг. Востаннє був засуджений 30.04.2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ст.395 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений із випробувальним терміном строком 2 роки. З липня 2020 року переїхав до м.Волноваха де і проживає по теперішній час.

Звернувшись до Волноваського районного відділу ГУ Державної

міграційної служби України в Донецькій області із заявою про видачу паспорта громадянина України, оскільки раніше його не отримував. У видачі паспорту було відмовлено, оскільки не встановлено належності до громадянства України. Рекомендовано звернутися до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Заінтересованою особою надано письмові пояснення по справі зі змісту яких вбачається незгода із заявою ОСОБА_1 , оскільки долученими ним письмовими доказами факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року не доводиться, просить суд відмовити у задоволенні заяви.

Належним чином сповіщені про час та дату розгляду справи сторони не з`явились.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народився у с.Олександрівка Сахновшинського району Харківської області. Батьками заявника є

ОСОБА_2 , росіянин та мати ОСОБА_3 , росіянка, що підтверджується

витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію

народження від 19.05.2020р.

Має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що народилась у с.Олександрівка Сахновшинського району Харківської області.

З 1996 року по 2000 рік відбував покарання в виправній колонії м.Кривий ріг. Має й інші судимості, востаннє був засуджений 30.04.2020 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ст.395 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений із випробувальним терміном строком 2 роки.

Листом голови Катеринівської сільської ради Сахновшинського району Харківської області № 491 від 19.11.2020 року оголошено про проживання ОСОБА_1 на території Катеринівської сільської ради в період з 1991 року по 1994 рік. При цьому не зазначена конкретна адреса проживання та чи припадає період цього проживання з 1991 року саме на 24.08.1991 року.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

В ході судового розгляду справи не знайшов підтвердження факт, що заявник до 24.08.1991 року постійно проживав на території України.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява не є обґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, ст.ст.12,13,293,315-318,365 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Волноваський районний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Писанець Н.В.