Житомирський апеляційний суд
Категорія 62 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №760/21036/19 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Семенцової Л.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне зачення, в якій просила встановити факт належності свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.12.1959 Укінським бюро РАГС Камчатської області РРФСР на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниці ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ), яким засвідчено дату її народження 17 жовтня 1959 року. В обгрунтавання заяви зазначала, що встановлення факту належності їй свідоцтва про народження, де вказана дійсна дата її народження 17.10.1959, необхідно для внесення відповідних виправлень до свідоцтва про шлюб, як наслідок, підтвердження факту її навчання у період з 01.09.1977 по 01.06.1982 у Київському політехнічному інституті, з метою підтвердження дійсного робочого стажу і нарахування заявниці відповідного розміру пенсії.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обгрунтвання апеляційної скарги вказує, що відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Нею було обрано належний спосіб захисту її прав, шляхом звернення з відповідною заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд зобов`язаний був відкрити провадження за її заявою та вирішити її по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне зачення, в якій просила встановити факт належності свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.12.1959 Укінським бюро РАГС Камчатської області РРФСР на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниці ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ), яким засвідчено дату її народження 17 жовтня 1959 року.

Ухвалою Солом`янского районного суду м.Києва від 26 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне зачення передано на розгляд до Богунського районного суду м.Житомира.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту належності особи свідоцтва про народження, тобто документа, який посвідчує особу та видається органами державної реєстрації актів цивільного стану, не підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства, тому заява про встановлення такого факту не може бути розглянута у порядку окремого провадження цивільного судочинства, через що у відкритті провадження слід відмовити.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи законних інтерсів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині першій ст. 315 ЦПК України наведено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд.

Частиною 3 ст. 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають

Як роз`яснено у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

З листа відділу державної реєстрації актів цивілного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №2466/23/4.22019 від 24 червня 2019 року вбачається, що Житомирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану 29 липня 2016 року склав висновок, яким відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про внесення змін у свідоцтво про народження щодо дати народження з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та місця народження з «Російської Федерації Камчатська область Карагинський район с. Ухта» на «Російської Федерації Камчатська область Карагинський район сел.Набережний».

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 2.13.3 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є висновок районного, районного у містах, міського (міст обласного значення), міськрайонного, міжрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції або дипломатичного представництва чи консульської установи України.

Пунктом 1.15 Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні або анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Отже, ОСОБА_1 не позбавлена права оскаржити відмову органу реєстрації актів цивільного стану, як суб`єкта владних повноважень, у внесенні змін до актового запису в судовому порядку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги, заявлені ОСОБА_1 , не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, так як для цього існує інший, передбачений законодавством, порядок.

Доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного судового рішенння у зв`язку з позбавленням заявника єдиного можливого способу на захист свого порушеного права є безпідставними, оскільки заявник не позбавлена права оскаржити відмову органу реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, у внесенні змін до актового запису в судовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм чинного цивільного процесуального законодавства України, а саме п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України та не спростовують висновків суду.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 28 січня 2020 року.

Головуючий

Судді