Справа №175/4122/16
Провадження №175/1684/16
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Ратушній Л.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області про встановлення юридичного факту, визнання технічної документації недійсною, та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаними позовами, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,067 га, що розташована в с.Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області. У квітні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до неї з проханням продати вказану земельну ділянку, про що, підтвердив свої намірі чотирма розписками. З метою підготовки документів для договору купівлі-продажу земельної ділянки, оригінал державного акту вона віддала ОСОБА_4 для оформлення на її ім`я кадастрового номеру. Однак, ОСОБА_4 до теперішнього часу свої зобов`язання так і не виконав. Крім того, як вияснилось ОСОБА_4 виготовив технічну документацію у приватну власність своєї дружини ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з державного земельного кадастру від 06.07.2016 року - земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,10 га. (кадастровий номер :01:110:0424) оформлена у приватну власність відповідача. За місцем розташування, координатами, межами і кадастровим планом вказана земельна ділянка є земельною ділянкою позивача, тільки збільшена у розмірі з 0,067 га. до 0,10 га. На вимогу позивачки до ОСОБА_4 повернути їй оригінал державного акту, він заявляє, що ніякого акту від неї не отримував. На багаточисельні звернення до відповідача з вимогою звільнити її земельну ділянку, вона отримує від неї заяви, що вона не визнає права власності на земельну ділянку за позивачкою. Таким чином, єдиною можливістю відновити порушене право на вільне користування своєю власністю є визнання судом юридичного факту належності земельної ділянки, визнання технічної документації по оформленню земельної ділянки № НОМЕР_1 (кадастровий номер :01:110:0424) недійсною та зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом її звільнення.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, а представник відповідача заперечував проти позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ст.116 ЗК України).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст.ст.125, 126 ЗК України).

Позивачка стверджує, що рішенням Підгородненської міської Ради народних депутатів від 3 березня 1995 року № 3 сесії XXII скликання їй виділено у власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,067 га на території с/р «Горизонт» Підгородненської міської ради. На підставі даного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку(а.с.7).

Згідно копії витягну з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 06.07.2016 року, право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:110:0424, площею 0,1000 га для ведення садівництва, що знаходиться на ділянці АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 (а.с. 15-16).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року, у цивільній справі №175/5019/16 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровському районі, ОСОБА_3 про визнання права власності у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу. Вказане рішенні набрало законної сили 04.12.2018 року постановою Дніпровського апеляційного суду, яким рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року - залишено без змін.

Крім того, з даного рішення від 04.12.2018 року вбачається, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 04.10.2016 року, у цивільній справі №175/248/16-ц відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: Садівниче товариство «ГОРИЗОНТ» про визнання неукладеним попереднього договору від 16.04.2007 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про купівлю-продаж земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,067 га. в с. Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області на території Садівничого товариства «Горизонт»; зобов`язання ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,067 га, в с. Перемога Дніпропетровського району Дніпропетровської області на території Садівничого товариства «Горизонт» та зобов`язання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 оригінал Державного Акту про право приватної власності на землю, серія ДП ДН №033712 .

Згідно доводів позивачки, оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ДП ДН №033712 від 23.07.1998 року вона віддала ОСОБА_4 , який відмовляється повернути їй оригінал державного акту, а тому просить суд встановити факт належності на праві приватної власності їй земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,067 га. та звільнити земельну ділянку на підставі ст.387 ЦК України.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або невстановлене рішенням суду ( ч.3 ст.397 ЦК України).

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз`яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пред`явив віндикаційний позов. Цей засіб захисту свого права являє собою вимогу власника про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Право на такий судовий захист передбачене ст.152 ЗК України, ст.387 ЦК України, відповідно до яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Крім того необхідно також зауважити, що позивач фактично оспорює правомірність набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку.

Позивач не надала доказів, які б спростовували правомірність володіння ОСОБА_3 земельною ділянкою у зв`язку з існуванням накладення земельної ділянки на її земельну ділянку.

Відсутні в справі також і докази неправомірних дій державного реєстратора, які на думку позивача привели до порушення її прав.

Враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, так само як і доказів набуття права власності або користування земельною ділянкою площею 0,067 га, визначену у зазначеному акті, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність: позивач їх не довів, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності сторін за статтею 12 ЦПК України.

Суд вважає, що питання скасування державної реєстрації земельної ділянки є похідним й залежить від доведеності незаконності рішення органу виконавчої влади, на підставі якого відповідач набув права власності на земельну ділянку, відтак заявлені позивачем вимоги є передчасними.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82,141,259,265,268,273 ЦПК України, ст.16, 376, 387, 388 ЦК України, ст.152, 158 ЗК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволені позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області про встановлення юридичного факту, визнання технічної документації недійсною, та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя С.О.Ребров