ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №585/2413/19

Номер провадження 22-ц/816/844/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року, ухваленого у складі судді Євтюшенкової В.І., у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 30 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належала трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв. м, житловою площею 41 кв. м.

У 2006 році вона перенесла ішемічний інсульт, після якого не повернулася до повноцінного життя, неодноразово перебувала на лікуванні. З огляду на її стан здоров`я до неї перейшли жити її дочка ОСОБА_3 зі своїм чоловіком. На фоні захворювань позивач інколи вступала в конфлікти з дочкою, оскільки на її думку, остання не надавала їй необхідної допомоги, якої вона потребувала.

Відповідачка є онукою ОСОБА_1 , дочкою її сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка зазначає, що домовилася з онукою про те, що вона, замість дочки, буде надавати їй необхідну допомогу в обмін на належну їй квартиру.

06 липня 2018 року з умовою надання онукою їй догляду та утримання було укладено договір дарування, посвідчений 06 липня 2018 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. При підписанні договору дарування вважає, що він укладався під умовою надання їй онукою довічного утримання. Не пам`ятає, чи взагалі підписувала спірний договір. Після укладення договору ставлення відповідачки до неї змінилося, переросло в зневажливе. ОСОБА_2 перестала готувати їй їжу, почала ображати та не забезпечувати матеріально. Крім того, погрожувала продати квартиру. Вважає, що припустилася помилки, що має істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, які виникнуть після його укладення.

Просить визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 64,7 кв. м, житловою площею 41 кв. м, який укладений 06 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. 06 липня 2018 року та зареєстрований в реєстрі за № 1327; стягнути судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивачка оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі; вирішити питання розподілу судових витрат.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що станом на час укладення спірних договорів вона досягла 67-річного віку, є пенсіонером за віком, мала та має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку із цим потребувала догляду і сторонньої допомоги. Спірне житло було для неї єдиним. Після укладення спірного договору фактична передача спірного нерухомого майна не відбулася і вона продовжувала проживати в спірній квартирі після укладення договору її дарування.

Вказує на те, що жоден із свідків не був присутнім під час її з ОСОБА_2 домовленостей щодо здійснення догляду за нею, оскільки вона домовлялася про це особисто.

Стверджує, що пояснення свідків не спростовують її пояснень щодо помилки саме у сприйнятті фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, а саме того, що позивачка неправильно сприймала фактичні обставини правочину, вважаючи, що за укладеним договором онука буде доглядати за нею в обмін на передачу належної їй на праві власності квартири.

Судом не враховано положення ч. 2 ст. 717 ЦК України. Визнавши встановленим, що фактично сторони домовилися про встановлення сервітуту, суд не звернув уваги, що вказана умова свідчить про обов`язок обдаровуваного забезпечувати позивачку житлом довічно, у зв`язку з чим спірний договір не може вважатися договором дарування в силу положень ч. 2 ст. 717 ЦК України.

Вважає, що залишення місцевим судом без детальної оцінки стану її здоров`я є помилковим, оскільки саме з огляду на стан її здоров`я за нею доглядала дочка, а в подальшому такий догляд обіцяла онука. Те, що їй не встановлена інвалідність, не свідчить про відсутність у неї її потреби у сторонній допомозі. Крім того, судом безпідставно залишено без належної оцінки потребу позивачки у постійному підтримуючому лікуванні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Менька Д.Д., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивачки відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. А позивачка не діяла під впливом помилки і не вважала, що укладає договір довічного утримання, тобто не помилялась щодо правової природи вчинюваного нею правочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер 1327, посвідченому приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Проскурня Л.І. (а.с. 7).

У вказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , її онука відповідач по справі ОСОБА_2 , правнук ОСОБА_5 , 2017 року народження (а.с. 8).

04 червня 1992 року ОСОБА_1 придбала у Роменського м`ясокомбінату дану квартиру. Договір посвідчено нотаріусом Роменської районної ДНК Солопун М.І., зареєстровано в реєстрі за № 606, що підтверджується дублікатом Договору, виданим ОСОБА_1 замість втраченого державним нотаріусом Комишан М.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2-163 (а.с. 44).

Згідно договору дарування квартири від 06 липня 2018 року ОСОБА_6 (дарувальник) передала безоплатно у власність, а ОСОБА_2 (обдаровувана) прийняла як дарунок квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 42-43).

Відповідно до п. 8 указаного Договору сторони домовились, що під передачею квартири за цим договором слід вважати символічну передачу речі. Прийняття обдаровуваною від дарувальника ключа від вказаної квартири свідчить про те, що передача речі відбулася. В присутності нотаріуса дарувальник передав обдаровуваній ключі від квартири. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири обдаровуваній.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області Проскурнею Л.І., нею ж особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 квартири перевірено (а.с.42-43).

Згідно з копією виписки 1682/195 з неврологічного відділення позивачка перебувала у стаціонарі з 09 лютого 2006 року по 03 березня 2006 року з діагнозом «ГПМК за типом ішемії в басейн лівої СМА, виражений правосторонній спастичний гемипарез, часткова моторна і сенсорна афазія, помірні порушення статики і ходи. Гіперт. хвороба ІІІ ст.» (а.с.9).

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач перебувала на лікуванні в кардіологічному відділенні з 11 серпня 2018 року по 20 серпня 2018 року з діагнозом: церебральний атеросклероз. Вторинна артеріальна гіпертензія, стадія 2, ступінь 2, ризик 3. ДЕ ІІ ст. Наслідки перенесеного інфаркту головного мозку з неорган. афазією (а.с.10).

З довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» від 24 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» з 16 січня 2009 року по 07 березня 2009 року, діагноз: «Розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку» (а.с.11).

З 05 червня 2019 року по 19 червня 2019 року позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» (а.с.12).

Відповідно до довідки КНП «Роменська ЦРЛ» РМР від 26 червня 2019 року ОСОБА_7 за період з 01 січня 2006 року по даний час перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні три рази: з 09 лютого 2006 року по 27 лютого 2006 року з діагнозом: ГПМК по типу ішемії в басейн лівої серединної мозкової артерії, виражений правобічний спастичний геміпарез. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.; з 26 березня 2006 року по 04 квітня 2006 року з діагнозом: Стан після перенесеного ішемічного інсульту в басейн лівої СМА з правобічним спастичним геміпарезом. Де 11 ст. ГХ 111 ст.; з 27 грудня 2011 року по 05 січня 2012 року з діагнозом: Повторний інфаркт головного мозку в ділянці стовбура з бульварними явищами на фоні раніше перенесеного інфаркту головного мозку (2006 р) з правобічним геміпарезом. ГХ ст. ІІІ, ст. 3, дуже високий ризик. Ангіопатіясітківок. Більше за медичною допомогою до лікаря невролога не зверталася (а.с.13).

Позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком, розмір якої за червень 2019 року склав 2192 грн 70 коп. (а.с. 15; 17).

Відповідач ОСОБА_2 має дитину сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 49).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на допущену нею помилку, а саме неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Пунктом 17 договору дарування від 06 липня 2018 року передбачено, що сторони за цим договором підтверджують, що ними особисто прочитано увесь текст цього договору на українській мові, оскільки вони володіють українською мовою, а також, що укладення цього договору відповідає їх дійсним намірам і щодо кожної з умов договору заперечень немає, і у тексті договору зафіксовані усі істотні умови, ними однаково розуміється значення, зміст, умови договору його правові наслідки для кожної із сторін, права і обов`язки сторін за договором, про що свідчать їх особисті підписи на цьому договорі.

Жодних підстав та обставин вважати, що спірний договір дарування вчинений з умовою, тобто встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не встановлено, оскільки таких умов не передбачено вказаним договором.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги, що, на думку позивачки, даний договір укладався за умови довічного догляду онуки за нею, якого вона потребувала за віком та станом здоров`я.

Щодо тверджень ОСОБА_1 , що зі змістом спірного договору вона не знайомилася, слід зазначити, що як пояснила в суді першої інстанції приватний нотаріус Проскурня Л.І., сторони особисто в її присутності читали його умови, мали право вносити поправки до нього. Волевиявлення сторін при цьому було вільним та відповідало реальній домовленості та дійсним намірам сторін.

Вказане узгоджується з положеннями ст. 44 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано стан здоров`я ОСОБА_1 на час укладення договору дарування від 06 липня 2018 року, оскільки з медичної документації, яка міститься в матеріалах справи, не вбачається, що ОСОБА_1 на час укладення спірного договору потребувала сторонньої допомоги. Так само і з пояснень свідків, допитаних в суді першої інстанції, не вбачається, що позивачка через свій вік та стан здоров`я потребувала стороннього догляду.

Той факт, що ОСОБА_1 продовжує проживати в даній квартирі, не свідчить про недійсність відповідного договору, оскільки відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна не пов`язана з відсутністю волі дарувальника чи помилки щодо природи спірного правочину. Допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили, що позивачка особисто повідомляла їм про свій намір подарувати квартиру онуці ОСОБА_2 так як її батько і син позивачки помер, іншу квартиру вона подарувала своїй дочці.

Не заслуговують на увагу і доводи позивачки про те, що спірний договір був укладений під умовою надання відповідачем матеріальної допомоги, оскільки як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим позивачем на момент укладення договору відповідачка не працювала, так як здійснювала догляд за новонародженою дитиною, тобто і не мала можливості надавати таку допомогу.

Зібрані у справі докази свідчать, що позивачка під час укладення договору дарування не діяла під впливом помилки і не вважала, що укладає договір довічного утримання, тобто не помилялась щодо правової природи вчинюваного нею правочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2020 року.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук