ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 953/1822/20

провадження № 22ц/818/4835/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року в складі судді Лях М.Ю.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому.

Позовна заява мотивована тим, що 17 вересня 2018 року в м. Харкові на перехресті проспекту Тракторобудівників та вулиці Краснодарській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «GEELY», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу «TOYOTA», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «FORD FOCUS», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «FORD FOCUS», державний номер НОМЕР_3 , та автомобіль «TOYOTA», державний номер НОМЕР_2 , пошкоджені, внаслідок чого їх власникам завдано матеріальних збитків.

Зазначив, що постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Вказав, що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодував завдану ним шкоду з фонду захисту потерпілих.

Зазначив, що власнику автомобіля «FORD FOCUS», державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 виплачено 6114,64 грн на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 01 листопада 2018 року та наказу від 03 грудня 2018 року, власнику автомобіля «TOYOTA», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 41 247,11 грн на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 08 листопада 2018 року та наказу від 11 січня 2019 року. За послуги Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» щодо складання зазначених звітів ним сплачено 866,60 грн та 800,00 грн.

Отже, у нього виникло право зворотної вимоги до винної особи.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати, пов`язані зі здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 47 361,75 грн, витрати на проведення дослідження транспортних засобів і збір документів у розмірі 1666,60 грн, та судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на його користь витрати, пов`язані зі здійсненням регламентної виплати потерпілим в розмірі 47 361,75 грн, витрати, понесені на проведення дослідження транспортних засобів у розмірі 1666,60 грн, та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди його відповідальність була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Європейський Страховий Союз» за полісом АК7435952, тому належним відповідачем за заявленими вимогами є його страховик; що у вказаному полісі зазначено забезпечений транспортний засіб, поліс не визнано недійсним, а наданий позивачем витяг з бази даних та довідка про дорожньо-транспортну пригоду не є належними доказами того, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, тому Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке виплатило страхове відшкодування потерпілим, має право зворотної вимоги до відповідача як винної особи.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2018 року о 19:30 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «GEELY EMGRAND 7», державний номер НОМЕР_1 , на перехресті проспекту Тракторобудівників та вулиці Краснодарській в м. Харкові, на порушення пунктів 2.3 б, 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції (інтервалу), в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA CAMRY», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який в свою чергу здійснила зіткнення з автомобілем «FORD FOCUS», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився попереду на червоний сигнал світлофору. Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 340,00 грн (а. с. 5).

За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

20 вересня 2018 року водій ОСОБА_2 та 25 вересня 2018 року водій ОСОБА_3 подали до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 03 грудня 2018 року ОСОБА_4 , який є власником автомобіля «TOYOTA CAMRY», державний номер НОМЕР_2 , та 09 листопада 2018 року ОСОБА_3 , який є власником автомобіля «FORD FOCUS», державний номер НОМЕР_3 , подали заяви про відшкодування шкоди (а. с. 23, 24, 43, 44).

Зі звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «FORD FOCUS», державний номер НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді № 363/М/2018 від 01 листопада 2018 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 6114,64 грн без ПДВ та 6847,97 грн з ПДВ (а. с. 9-22).

Як вбачається зі звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді № 402/М/2018 від 08 листопада 2018 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» на замовлення Моторного (транспортного) страхового бюро України, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 41 247,11 грн без ПДВ та 48 337,63 грн з ПДВ (а. с. 30-42).

На підставі наказів № 11181 від 03 грудня 2018 року та № 282 від 11 січня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 6114, 64 грн, а ОСОБА_4 41 247,11 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 04 грудня 2018 року №1014539 та 11 січня 2019 року № 275175 (а. с. 25, 26, 45, 46).

За послуги Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» щодо огляду автомобілів та складання звітів про оцінку вартості відновлювального ремонту Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено 866,60 грн та 800,00 грн, що підтверджується рахунком № 747 від 01 листопада 2018 року, актом виконаних робіт від 01 листопада 2018 року та платіжним дорученням від 30 листопада 2018 року №1014410, рахунком № 783 від 09 листопада 2018 року, актом виконаних робіт від 09 листопада 2018 року та платіжним дорученням від 11 січня 2019 року № 275085 (а. с. 6-8, 27-29).

У вересні 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до ОСОБА_1 із претензією про відшкодування шкоди у розмірі 49 028,35 грн у порядку регресу (а. с. 47).

Виплачуючи потерпілим страхове відшкодування, позивач виходив з того, що ОСОБА_1 , який керував автомобілем «GEELY EMGRAND 7», державний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 надав суду копію поліса № АК/7435952 від 28 вересня 2017 року, відповідно до якої його цивільно-правова відповідальність при керуванні автомобілем «GEELY EMGRAND 7», державний номер НОМЕР_1 , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» строком до 29 вересня 2018 року включно. Страхова сума за шкоду, завдану майну 100 000,00 грн. Страховий платіж у розмірі 1046,52 грн сплачено (а. с. 79).

Разом з тим, з витягу з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що в цій відсутня інформація щодо страхового поліса на автомобіль з номером НОМЕР_1 (а. с. 65).

Щодо поліса № АК7435952 у базі даних міститься інформація, що станом на 17 вересня 2018 року він є недійсним, а застрахованим транспортним засобом за ним був автомобіль «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_4 . Також вказано, що страховик Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз» позбавлений права укладати договори страхування з 03 жовтня 2017 року (а. с. 64).

Довідка про дорожньо-транспортну пригоду №833218 від 17 вересня 2018 року даних щодо полісу обов`язкового страхування у транспортного засобу «GEELY EMGRAND 7», державний номер НОМЕР_1 , не містить (а. с. 66).

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.2 цієї статті).

За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди покладається на страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у статті 18 Закону України «Про страхування», в частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у статті 981 ЦК України.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт 1.8. статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (пункт 17.2. статті 17 вищенаведеного Закону).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Отже, видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування і досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

У матеріалах справи міститься копія полісу обов`язкового страхування № АК/7435952 від 28 вересня 2017 року, в якому вказані реквізити сторін, інформація про сплату страхового платежу, він скріплений підписами від імені сторін та печаткою товариства. Сплачено страховий внесок.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дані про припинення діяльності Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» відсутні.

Встановивши, що договір страхування між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» укладено у належній формі, підписано сторонами, скріплено печаткою товариства; у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 7435952 від 28 вересня 2017 року, який відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про страхування» є підтвердженням укладення сторонами договору страхування зазначено про сплату страхувальником страхового платежу, судова колегія вважає, що немає підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, безпосередньо на ОСОБА_1 , а не на його страховика.

Мотивування суду першої інстанції щодо відсутності відомостей щодо страхування відповідальності ОСОБА_1 у базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України та у довідці про дорожньо-транспортну пригоду як на підставу для задоволення позову судова колегія вважає помилковими, оскільки відсутність відповідних даних у базі Моторного (транспортного) страхового бюро України може свідчити про неналежне виконання страховиком свого обов`язку з передачі таких даних, передбаченого вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак не про відсутність договору страхування чи недійсність наявного у страхувальника полісу. ОСОБА_1 не може нести відповідальність за неналежне виконання страховою компанією обов`язку щодо передачі відомостей про укладений договір страхування до бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відсутність даних про поліс у довідці про дорожньо-транспортну пригоду також не свідчить про те, що ОСОБА_1 не укладався договір страхування, а лише підтверджує непред`явлення відповідачем страхового полісу.

Наявність полісу з усіма необхідними реквізитами відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про страхування» є підтвердженням факту укладення сторонами договору страхування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 759/8252/16-ц, провадження № 61-17909св18.

Відмітка про те, що страховик Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз» позбавлений права укладати договори страхування з 03 жовтня 2017 року, яка міститься у базі даних позивача, також не може бути взята до уваги, оскільки договір страхування з ОСОБА_1 укладений раніше 28 вересня 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що за відсутності судового рішення щодо визнання договору страхування, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» та ОСОБА_1 недійсним, відсутності відомостей щодо ліквідації цієї страхової компанії та затвердження ліквідаційного балансу, правові підстави для стягнення з відповідача як особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, суми відшкодування у розмірі 47 361,75 грн, сплаченої власникам пошкоджених у дорожньо-транспортній пригоді автомобілів, та витрат на дослідження транспортних засобів, відсутні.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Тому, Моторне (транспортне) страхове бюро України, яке виплатило страхове відшкодування, має реалізувати право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно - правову відповідальність.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 . Отже, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3153,00 грн, сплачений за її подання.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому залишити без задоволення.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 3153,00 грн за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.