Справа № 471/963/18
"29" січня 2020 р. м. Вознесенськ
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Висоцької Г.А.
при секретарі - Радєвій Н.В.
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні без застосування звукозаписувальної техніки в залі суду м. Вознесенська цивільну справу № 471/963/18 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
02.01.2020 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, відповідно до ухвали судді Братського районного суду Миколаївської області від 06.12.2019 року передана за підсудністю для розгляду цивільна справа № 471/963/18 за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У листопаді 2018 року Кіріченко А.М. в інтересах АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» далі АТ КБ «Приват Банк») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказує, що 27.09.2011 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5300 грн., а позичальник зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Ухвалою суду від 03.01.2020 року провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 29.01.2020 року.
14.06.2018 року товариство змінило назву з Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК».
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, судом про розгляд справи повідомлялась належним чином, за місцем реєстрації відповідно до положень ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення. Суд вважає за можливе, згідно ст. 280 ч. 1 ЦПК України ( в редакції 03.10.2017 року) ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами у зв`язку із відсутністю учасників процесу не здійснювалось.
Суд дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів прийшов до наступного.
Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 27.09.2011 року був укладений договір № б/н, який складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, банківських тарифів виявив бажання отримати платіжну кредитну карту «Універсальну», що вбачається з підписаної нею заяви. Про отримання кредитних коштів в умовах договору не йдеться.
В анкеті-заяві також зазначено, що відповідач згодна з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку .
До позовної заяви позивачем долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 користувалась коштами банку та сплачувала заборгованість та систематично, останній раз 16.10.2016 року у розмірі 100 грн.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Положення ст. ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.
Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Зробити висновок,и що відповідач, як позичальник дійсно порушив умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним суд не може, зважаючи на відсутність доказів.
Предметом доказування у спірних правовідносинах щодо заборгованості за кредитним договором є укладення кредитного договору, закінчення строку кредиту, повернення суми кредиту, сплата відсотків на суму кредиту повністю або частково, період прострочення сплати відсотків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідач за місцем реєстрації не отримав судовий виклик з причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення.
Суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, з якими умовами та правилах надання банківських послуг погодився відповідач, оскільки відсутність підпису відповідача надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
У зв`язку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору б/н від 27.09.2011 року.
Зокрема до таких висновків прийшов й Верховний суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15.
Крім того, як вірно зазначено в позовній заяві в обґрунтування позову, що банк надав відповідачці кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів в сумі 5300 грн., але в розрахунку заборгованості позивачем не зазначено заборгованості відповідача по тілу кредиту, тоді не зрозумілим є те, з чого були нараховані проценти, пеня і штрафи.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором.
Однак банком це зроблено не було, внаслідок чого суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4- 5, 11-13, 76-83, 133, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд -
В задоволені позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення на протязі 20 днів з дня отримання відповідачем його копії.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 01001м. Київ вул. Грушевського буд. 1 Д., ,рах.№ НОМЕР_1 , МФО № 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Висоцька Г.А.