Справа № 502/1592/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Манжос Н. В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , Кілійської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 09.08.2019 року з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , Кілійської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житло № НОМЕР_1 від 04.11.1993 року, позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 та їхня донька ОСОБА_4 приватизували житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 .

Вищезазначене свідоцтво було видане на підставі розпорядження Кілійського місьвиконкому № 22 від 16.03.1993 року та зареєстровано в Кілійському РБТІ за № 7781 від 04.11.1993 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_3 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Для оформлення спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса, однак їй було відмовлено у вчинені нотаріальної дії на підставі того, що у свідоцтві на право власності на житловий будинок не визначена частка кожного співвласника і відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують конкретну долю у власності померлого ОСОБА_3 .

На час смерті чоловіка позивач проживала разом з ним і відповідно до ч.2 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину. Донька ОСОБА_2 знялась з реєстраційного обліку ще 8 листопада 2002 року і відтоді не проживає у будинку.

Таким чином, як зазначає позивач, вона успадкувала частину будинку, яка залишилась після смерті чоловіка.

На підставі вищезазначеного, позивач просить суд встановити факт належності житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 в рівних долях по 1/3 частці за кожним співвласником, а саме: 1/3 частка за ОСОБА_1 ; 1/3 частка за ОСОБА_3 ; 1/3 частка за ОСОБА_2 ; встановити факт прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді 1/3 частки житлового дому по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Кілійської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

На підставі письмових заяв позивача та відповідача, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований 14.12.1969 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 14.12.1969 року зроблено відповідний актовий запис № 316, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , повторно виданим 17.12.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, /а. с. 26/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 03.10.1970 року м. Кілія Кілійського району ЗАГС Одеської області встановлено, шо ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , актовий запис № 321 від 03.10.1970 року.

Шлюб ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 був зареєстрований 06.06.1992 року Кілійським Райвідділом ЗГАС Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , актовий запис № 88 від 06.06.1992 року.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло № НОМЕР_1 виданого 04.11.1993 року на підставі розпорядження виконавчого комітету Кілійської міської Ради народних депутатів № 22 від 16.03.1993 року та зареєстрованого в Кілійському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 7781 кн. 33 стор. 155 встановлено, що одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , /а. с. 18/.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок складений 22.10.2018 року Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» встановлено, що житловвий будинок по АДРЕСА_1 складається з: літ. «А» - житлового будинку (загальною площею - 77, 4 кв. м., житловою площею - 38, 0 кв. м.); літ. «Б» - сараю; літ. «В» - літньої кухні; літ. «Г» - гаражу; літ. «Д» - сараю; літ. «Ж» - убиральні; літ. «З» - душ; літ. «И» - сараю; літ. «К» - навісу», № 1-8, І - надвірних споруд, /а. с. 6-9/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 24.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 705 від 24.12.2013 року, /а. с. 19/.

Відповідно до листа за вих. № 172/01-16 від 26.04.2019 року наданого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 оскільки житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , однак частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у спільному майні не визначена, /а. с. 20/.

Згідно повідомлення Комунального підприємства Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» за вих. № 758 від 09.10.2019 року встановлено, що по даним реєстрації на паперових носіях КП КМР «БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Кілійської міської ради Одеської області 04.11.1993 року за № 511, про що свідчить запис в реєстр. кн. 33 на стор. 155 реєстр № 7781.

Відповідно до копії будинкової книги, щодо осіб зареєстрованих в житловому будинку по АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за вищезазначеною адресою в період з 04.01.1971року по 24.12.2013 року. Також встановлено, що за вищезазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 з 06.07.1971 року; ОСОБА_2 з 20.08.1990 року, яка знята з реєстрації 08.11.2002 року, /а. с. 29/.

Вирішуючи питання про наявність підстав для встановлення факту належності житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 в рівних долях, суд виходить з наступного.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян. Вказаним законом встановлені умови та порядок набуття громадянами права власності на квартири, які перебувають у державному (комунальному) житловому фонді.

Згідно ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. ст 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту належності житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 в рівних долях, а саме по 1/3 частині ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, то суд виходить з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до статті 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 УК України), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто чинне законодавство розмежовує поняття здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину, і обов`язковою умовою для одержання свідоцтва про право на спадщину є прийняття спадщини.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

З матеріалів справи, зокрема із повідомлення приватного нотаріусу Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Головного територіального управління юстиції в Одеській області встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину лише з підстави того, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 у спільному майні не визначена, а тому позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81,207, 223, 247, 259, 263-265, 315, 354 ЦПК, ст. ст. 16, 1217, 1218, 1223, 1261,1233 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Встановити факт належності житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 в рівних долях по 1/3 частці за кожним співвласником, а саме: 1/3 частка за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ; 1/3 частка за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ; 1/3 частка за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

В частині інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду Н. В. Манжос