233 № 233/4231/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 грудня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С. ,
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулося АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.08.2012 року в загальному розмірі 109955,13 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 21.08.2012 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк» «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.08.2020 р. утворилась заборгованість в сумі 109955,13 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 244,79 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 104224,86 грн; заборгованість за пенею 5485,48 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 10.12.2020 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 21.08.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої долучена до матеріалів справи. ОСОБА_1 отримала кредитну картку НОМЕР_1 , за якою згідно з витягом з банківського рахунку нею здійснювалися витрати за рахунок кредитного ліміту, зі строком дії 28 лютого 2018 року, з встановленим банком кредитним лімітом, який з 09.04.2014 року складав 500,00 грн.
З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
З виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувалася кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснювала платежі на погашення заборгованості.
Через несвоєчасність погашення кредитної заборгованості позивачем станом на 31.08.2020 р. нарахована заборгованість в розмірі 109955,13 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 244,79 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 104224,86 грн; заборгованості за пенею 5485,48 грн.
Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів та наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 244,79 грн, що підтверджується банківською випискою з особистого рахунка відповідача.
Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок заборгованості за кредитним договором з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.
Судом встановлено, що позивачем змінювався розмір процентної ставки за кредитними картками. Так, до витрат, здійснених за карткою «Універсальна», ставка за використання кредитних коштів становила з 09.04.2014 року 30% річних, з 01.09.2014 року 34,8 % річних, з 01.04.2015 року 43,2 % річних. Водночас останні витрати за кредитною карткою були здійснені відповідачем до 01.09.2014 року, а отже розмір процентної ставки, що підлягає застосуванню під час розрахунку заборгованості за процентами становить 30,00% річних. Крім того, судом встановлено, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, здійснений з розрахунку 365 днів у році.
В розрахунку позивача, наданого для обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості, позивач виклав відомості про розмір тіла кредиту для кожного періоду, за який здійснено такий розрахунок, кількість днів в кожному періоді, розмір заборгованості за процентами та сума коштів, яка була віднесена позивачем на погашення заборгованості за процентами.
Судом встановлено, що незважаючи на те, що в розрахунку, наданому позивачем, відсутні відомості про нарахування процентів за користування кредитом за період з 13.04.2014 року по 29.04.2014 року, вказаний період увійшов до розрахунку заборгованості за процентами, здійсненому за період з 30.04.2014 року по 25.05.2014 року за формулою: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів, замість формули, де N заборгованість за кредитом.
Так, у період з 13.04.2014 року по 14.04.2014 року, що відповідає 2 дням тіло кредиту дорівнювало 140 грн, а діюча процентна ставка 30 % річних. А отже, отримуємо такий розрахунок 140 * 30 / 100 / 365 *2 = 0,23 грн. У період з 15.04.2014 року по 19.04.2014 року (5 днів) тіло кредиту дорівнювало 245 грн, а отже розмір процентів дорівнює 1 грн. У період з 20.04.2014 року по 25.05.2014 року (36 днів) тіло кредиту дорівнювало 455 грн, а отже розмір процентів дорівнює 13,46 грн. А у підсумку розмір процентів за користування кредитом у період з 13.04.2014 року по 25.05.2014 року дорівнює 14,69 грн, що є суму вищевказаних доданків. Водночас у розрахунку, наданому позивачем, проценти в розмірі 14,69 грн нараховані за період з 30.04.2014 року по 25.05.2014 року.
Проте вже з 30.05.2014 року банком використовується формула нарахування процентів: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів, замість формули, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці).
З банківської виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що 31.05.2014 року відбулася банківська операція «списання відсотків за прострочений кредит» в розмірі 16,18 грн та з 30.05.2014 року вказані кошти були додані до тіла кредиту як базу, на яку нараховуються проценти, за діючою процентною ставкою 30 % річних. Таким чином, необґрунтоване нарахування процентів на раніше нараховані, але не погашені проценти, а згодом і на заборгованість за пенею, а згодом із застосуванням подвійного коефіцієнту, коли сума нарахованих процентів на вищевказану базу заборгованості за певний період збільшувалась вдвічі, із застосуванням у відповідні періоди до простроченої заборгованості процентної ставки 34,80 % річних та 43,20 % річних, відбувалось в період з 30.05.2014 року по 31.08.2020 року.
Проте використання такої формули не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.
Посилання позивача про те, що такий метод нарахування процентів за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів та неустойки, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.
Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Оскільки судом встановлено, що з 30.05.2014 року позивачем була запроваджена формула розрахунку заборгованості за процентами, яка суперечить вимогам закону та умовам договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами є необґрунтованим.
В зв`язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом, має вираховуватися, виходячи з формули нарахування процентів на заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів, замість формули, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці).
Так, у період з 30.05.2014 року по 01.06.2014 року, що відповідає 3 дням, тіло кредиту дорівнювало 455,00 грн. Враховуючи те, що процентна ставка, яка застосовувалася позивачем, дорівнювала 30 % річних, отримуємо такий розрахунок:
455,00 * 30 % (/100) / 365 * 3 (днів) = 1,12 (грн).
Аналогічну арифметичну операцію здійснено за період з 02.06.2014 року по 17.08.2014 року, коли тіло кредиту дорівнювало 405 грн, а кількість днів у періоді складала 77 днів, а отже заборгованість за процентами мала би складати 25,63 грн; за період з 18.08.2014 року по 31.08.2014 року: 394,70 грн / 14 днів = 4,54 грн; за період з 01.09.2014 року по 19.11.2014 року: 351,18 грн / 80 днів = 23,09 грн; за період з 20.11.2014 року по 25.11.2014 року: 344,79 грн / 6 днів = 1,70 грн; за період з 26.11.2014 року по 27.11.2014 року: 295,04 грн / 2 дні = 0,48 грн; за період з 28.11.2014 року по 28.02.2018 року: 244,79 грн / 1189 днів = 239,22 грн.
А у підсумку розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у період з 13.04.2014 року по 28.02.2018 року дорівнює 310,47 грн, що є сумою вищенаведених доданків.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у період з 12.08.2014 року по 29.01.2015 року відповідачем було здійснено платежі, частина з яких в загальному розмірі 97,25 грн була віднесена позивачем на погашення заборгованості за процентами, в зв`язку з чим вказана сума має бути віднята від суми заборгованості за процентами, розмір якої встановлений судом.
А отже, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 13.04.2014 року по 28.02.2018 року дорівнює 213,22 грн (310,47 97,25).
Також позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, нарахованих після 28.02.2018 року, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки судом встановлено, що кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до 28 лютого 2018 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
З тих же підстав є необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення пені, заборгованість за якою була нарахована поза межами строку кредитування за період з 01.03.2018 року по 31.08.2020 року.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, відповідно до якої кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому судами безпідставно застосовано позовну давність й до цих вимог.
Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею також є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру пені 100 грн на місяць, як зазначено в розрахунку заборгованості, здійсненому позивачем.
Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище.
Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за пенею та штрафом позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).
Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».
Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Костянтинівка Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.08.2012 року станом на 31.08.2020 року, яка включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 244 гривень 79 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 213 гривень 22 копійок, а всього в розмірі 458 гривень 01 копійок.
В задоволені іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 8,75 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, 280 - 282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.08.2012 року станом на 31.08.2020 року, яка включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 244 гривень 79 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 213 гривень 22 копійок, а всього в розмірі 458 (чотирьохсот п`ятдесяти восьми) гривень 01 копійки.
В задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.08.2012 року станом на 31.08.2020 року, яка включає: заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 104011 гривень 64 копійок, заборгованість за пенею в розмірі 5485 гривень 48 копійок, а всього в розмірі 109497 (ста дев`яти тисяч чотирьохсот дев`яноста семи) гривень 12 копійок відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 8 (восьми) гривень 75 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Вказані строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя