КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 591/5005/18

09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Ковалевської Л.М., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Жованик Юлії Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області зі скаргою на дії приватного виконавця та просив суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця Жованик Юлії Андріївни про опис та арешт майна боржника від 24 березня 2019 року; визнати незаконним та скасувати експертний висновок щодо вартості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений у виконавчому провадження № 61398575.

В обґрунтування своєї скарги зазначив, що 09.11.2019 рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області з ОСОБА_1 стягнуто суму боргу на користь ОСОБА_2 . На виконанні у приватного виконавця Жованик Ю.А. перебувало виконавче провадження №61398575 по примусовому стягненню згідно виконавчого листа виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення боргу, яке було відкрите 26.02.2020.

Скаржник у своїй скарзі посилається на те, що незважаючи що він фактично проживає в АДРЕСА_1 дану квартиру накладено стягнення, будь-яких документів по виконавчому провадженню, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про опис та арешт квартири боржника, інформацію про оцінку квартири, тощо, не надсилались на адресу фактичного перебування скаржника (боржника), а за його припущенням, направлялись виконавцем за місцем реєстрації в м. Фастів Київської області, де ніхто не проживає, що призвело до порушення його прав.

Також, скаржник вважає, що приватний виконавець мав право звертати стягнення на нерухоме майно виключно після звернення стягнення на рухоме майно та у випадку, якщо відсутні достатні кошти та рухоме майно для погашення боргу, проте будь-якого опису рухомого майна виконавцем не здійснювалось, а опис квартири здійснив без входження до неї. Постанову про опис та арешт майна скаржник отримав у приватного виконавця 6-7 червня 2020 року. Проведення опису квартири скаржника в порушення вимог діючого законодавства призвело до того, що площа квартири була занижена, що в свою чергу, призвело до заниження вартості житла. Інформацію про оцінку майна скаржник не отримував чим був позбавлений можливості оскаржити звіт про оцінку майна у визначений законом строк.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Жованик Юлії Андріївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги. Також просив суд винести окрему ухвалу та передати її до правоохоронних органів для перевірки факту вчинення ОСОБА_2 умисного діяння передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а саме: незаконного проникнення без достатньої правової підстави на територію його домоволодіння.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертав увагу суду на той факт, що він зазначив, що проживає з лютого, а не з червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 і зазначення в його скарзі з червня було лише технічною помилкою. Суд же пославшись на дану помилку фактично підтвердив той факт, що розглядав справу упереджено та не перевірив усі обставини, на які посилався скаржник про проживання за адресою АДРЕСА_2 з лютого 2020 року.

Вказував на те, що суд безпідставно дійшов висновку, що приватним виконавцем перевірено відсутність у власності боржника автомобіля, грошових коштів та іншого рухомого майна, на яке можливо було звернути стягнення, не врахувавши, що приватний виконавець не перевірила наявність іншого майна, що знаходилися у квартирі, оскільки туди вона навіть не заходила.

Стверджував, що він особисто не знайомився 15.05.2020 року з будь-якими постановами, про їх наявність дізнався лише 05.06.2020 року від свого представника. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення постанов скаржнику.

Також вказував на те, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що звіт про оцінку майна не створює правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, оскільки саме ціна визначена в звіті впливає на початкову вартість реалізації об`єкту оцінки, і відповідно на розмір коштів отриманих після реалізації об`єкта оцінки навіть, якщо в реалізації приймав участь 1 учасник.

Крім того, вказував на те, що оцінка майна здійснена без виїзду на об`єкт оцінки, а тому висновок суду про те, що доступ до майна надала особа, якій було передане на відповідальне зберігання, а саме ОСОБА_2 , спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема звітом про оцінку майна.

Представник ОСОБА_2 адвокат Шпаков А.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якій він просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що її доводи є необґрунтованими, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а також наявні обґрунтовані сумніви щодо того хто звернувся до суду із вказаною скаргою, натомість ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржувані ОСОБА_1 рішення та дії приватного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право заявника жодним чином порушено не було, відсутні підстави для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2019 року в справі №591/5005/18 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 08.07.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2019 року - без змін.

На виконання зазначеного рішення, ОСОБА_2 звернувся з виконавчим листом до приватного виконавця Жованик Ю.А.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно постанови від 26.02.2020 року було відкрито виконавче провадження №61398575. Постанова була направлена 27.02.2020 року за адресою реєстрації ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 .

Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020 року приватним виконавцем описано та накладено арешт на майно: однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно постанови від 26.02.2020 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження.

15 травня 2020 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується його заявою, наявною в матеріалах виконавчого провадження та в якій міститься відмітка про те, що з виконавчим провадженням ознайомився, з оцінкою згоден (том. 1 а.с. 95).

Також, в матеріалах справи №591/5005/18 (а.с.111) міститься заява від 04.04.2019 ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю із Зарічного районного суду міста Суми до Фастівського міськрайонного суду Київської області, яка мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає у місті Фастів, Київської області. Внаслідок задоволення вказаної заяви справа була передана до Фастівського міськрайонного суду Київської області (а.с.86).

Крім того, сам скаржник у своїй скарзі зазначає, що він за зареєстрованим місцем проживання у м. Фастів Київської області не проживає з червня 2020 року.

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлялася 27.02.2020 року, а оскаржувана постанова про опис та арешт майна боржника направлялася 24.03.2020 року, за зареєстрованим місцем та фактичним місцем проживання боржника.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що зазначені скаржником обставини про його необізнаність та неотримання документів виконавчого провадження, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2020 року та постанови про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020 року не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах виконавчого провадження та справи.

З огляду на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що він особисто не знайомився 15.05.2020 року з будь-якими постановами, а про їх наявність дізнався лише 05.06.2020 року від свого представника, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема заявою боржника від 15 травня 2020 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що скаржник допустився технічної помилки зазначивши, що він з червня 2020 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки такі доводи у сукупності з встановленими обставинами та наявними доказами спростовують такі твердження скаржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що постанова про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020 року відповідає вимогам встановленим п. 2 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Щодо посилання скаржника на порушення приватним виконавцем черговості звернення стягнення, то колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про безпідставність таких посилань, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

В матеріалах виконавчого провадження наявні докази відсутності у боржника рухомого майна, грошових коштів, та іншого нерухомого майна, на яке б можна було звернути стягнення для погашення заборгованості. Вказана інформація була надана на відповідні запити приватного виконавця, які вчинялися ним в межах дій спрямованих на виявлення майна боржника.

Скаржником не була надано суду доказів на підтвердження порушення приватним виконавцем черговості звернення стягнення, зокрема, скаржником не було надано доказів на підтвердження наявності в нього грошових коштів, рухомого майна чи іншого нерухомого майна, на яке можна було б звернути стягнення в рахунок стягнення заборгованості.

Більше того, боржником не було запропоновано види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доводи скарги в частині визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця Жованик Ю.А. про опис та арешт майна боржника від 24.03.2020 року, є необгрунтованими, а обставини викладені в ній в цій частині не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доказами.

Також, суд дійшов вірного висновку про безпідставність вимог скарги про визнання незаконним та скасування експертного висновку щодо вартості квартири, врахувавши , що скаржник був ознайомлений з оцінкою та погодився з нею, про що свідчить його заява від 15.05.2020 року, наявна в матеріалах виконавчого провадження, а докази, які б спростували оспорюваний звіт з оцінки майна в матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що посилання скаржника на невідповідність розмірів квартири вказаних у Звіті з оцінки майна НС 14/5-2020 від 13.05.2020 дійсним обставинам справи є помилковим та спростовується доказами, а документи надані на підтвердження суперечать один одному та не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції, що звіт про оцінку майна не створює правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, колегія суддів відхиляє оскільки суд першої інстанції дійшов таких висновків урахувавши висновки викладені у постанові ВП ВС від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: