Номер провадження: 22-ц/813/2737/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 , Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2019 року, постановленого під головуванням судді Салтан Л.В., -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на строк 4 місяців з заборонами щодо перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення до зазначеної квартири.

В обґрунтування заяви зазначила, що з 01 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 06 серпня 2019 року ОСОБА_2 систематично вчиняє відносно заявниці насильницькі дії, що підтверджується зверненням до поліції та лікарні.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заявниця зазначила, що потребує додаткового захисту, оскільки вважає, що є ймовірність повторного вчинку, в зв`язку з чим просила: заборонити перебування в місті спільного проживання квартири АДРЕСА_2 ; заборонити наближатись до квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Виданий обмежувальний припис терміном на 4 місяця щодо ОСОБА_2 із встановленням обмежень прав з покладенням на нього обов`язків з забороною перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні заяви у повному обсязі, посилаючись напорушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції неповне з`ясовані обставин, що мають значення для справи, а подані заявницею докази, не доводять, що він вчиняв щодо неї яке-небудь фізичне насильство, також надані докази не свідчать про систематичний та триваючий характер його дій, що також підтверджується поясненнями їхнього сина ОСОБА_4 , в якості свідка.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що вказані в апеляційній скарзі обставини не спростовують встановлених судом фактів домашнього насильства, також ОСОБА_2 не заперечує та підтверджує факт наявності конфліктів між ними, які неодноразово відбувалися в присутності їхнього неповнолітнього сина, в зв`язку з чим просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив із триваючого та системного характеру насильницьких дій ОСОБА_2 .

Однак з такими висновками суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 01 квітня 2005 року сторонни перебували у шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2019 року було розірвано.

Від спільного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Крім того, пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Оцінюючи надані заявником докази, на підтвердження фактів вчинення триваючого та системного характеру насильницьких дій ОСОБА_2 , щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що заявником не надано суду достатніх доказів для задоволення заяви.

Судом встановлено, що на цей час між сторонами у провадженні суду перебуває справа про розподіл майна подружжя.

Висновки суду першої інстанції про достатність доказів для задоволення заяви, наявність ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому є передчасними.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником судам не надані.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, тому, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31січня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________Т.В. Цюра