Ухвала

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 543/4/19

провадження № 61-1446ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім`я» про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання протиправною несплату СТОВ «Лукім`я» коштів за користування земельною ділянкою за період з 2007 року по 2017 рік та зобов`язання відповідача сплатити належні йому грошові кошти за користування земельною ділянкою за період з 2007 по 2017 роки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач отримав спадщину після смерті свого дядька по материнській лінії ОСОБА_2 у вигляді земельної ділянки площею 3,40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області, яку спадкодавець надав в оренду СТОВ «Лукім`я» з 2002 року.

За період з 2007 року по 2017 рік орендну плату йому як спадкоємцю товариство за користування земельною ділянкою не сплачувало.

13 лютого 2018 року він оформив зазначену земельну ділянку у свою власність та 13 квітня 2018 року зареєстрував право приватної власності у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності і вже 08 травня 2018 року уклав з СТОВ «Лукім`я» договір оренди землі.

Звернувшись до СТОВ «Лукім`я» з вимогою надати йому обґрунтовані дані про розмір оцінки одного гектара земельної ділянки в СТОВ «Лукім`я» з розшифровкою за кожний рік користування його земельною ділянкою за період з 2007 року по 2017 рік та не отримавши відповіді, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання протиправної несплати грошових коштів та зобов`язання сплатити орендну плату.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги

ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано СТОВ «Лукім`я» нарахувати та сплатити ОСОБА_1 орендну плату за користування належної йому земельної ділянки площею 3,40 га протягом 2015 - 2017 років.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити постанову Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року в частині, а саме: поновити строк позовної давності за період 2007-2014 роки та стягнути орендну плату за землю в розмірі 41 496,00 грн за період 2007-2014 роки, зазначити суму орендної плати за землю в розмірі 31 483,00 грн за період 2015-2017 роки, яка уже стягнута за рішенням апеляційного суду.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позовних вимог у даній справі є визнання протиправною несплату СТОВ «Лукім`я» коштів за користування земельною ділянкою за період з 2007 року по 2017 рік та зобов`язання відповідача сплатити належні йому грошові кошти за користування земельною ділянкою за період з 2007 по 2017 роки.

Ціна позову у справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102,00 грн х 500 = 1 051 000,00 грн) та становить 72 979,24 грн (41 496,00 грн + 31 483,00 грн).

Справа є незначної складності, ціна позовуне перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що справа має для нього виняткове та фундаментальне значення як учасника справи. Факти, які є предметом доказування, мають виняткове та істотне значення для нормального існування заявника, як особи з інвалідністю другої групи, невеликим розміром пенсії, багатьма хворобами та великими, постійними потребами в дорогих ліках.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для заявника.

Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення учасника справи, який подає касаційну скаргу. Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судові рішення у цій справі перешкоджають роботі банку, обмежують його права та порушують майнові інтереси, без наведення відповідних доказів на підтвердження цих обставин не свідчать про наявність виняткового значення справи для банку.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судове рішення прийнято у малозначній справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукім`я» про визнання протиправною несплату грошових коштів за користування земельною ділянкою та зобов`язання сплатити грошові кошти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило