Ухвала

28 січня 2020 року

м. Київ

справа № 335/67/18

провадження № 61-1392ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану ОСОБА_1 , на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 вересня

2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня

2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовними вимогами, які було уточнено, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 звернувся до

ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16 грудня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_2 у заяві.

Щодо встановлення кредитного та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Так, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15 листопада 2017 року має заборгованість - 106 000,00 грн, яка складається з наступного:

12 089,38 грн - заборгованість за кредитом; 93 910,62 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підставі викладеного, та з урахуванням того, що між сторонами укладено договір приєднання відповідно до частини першої статті 634 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищевказану заборгованість у розмірі 106 000,00 грн та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя

від 11 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 грудня 2013 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 12 089,38 грн.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя

від 11 вересня 2019 року залишено без змін.

14 січня 2020 року представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилова О. Л. звернулася через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та

порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 вересня

2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня

2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості процентів в розмірі 93 910,62 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в оскаржуваній частині в повному обсязі, а в іншій частині рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних, оскількиціна позову становить 106 000,00 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 =

210 200, 00 грн).

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що справа є малозначною, але касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки висновки, які викладені в оскарженому рішенні, не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, а тому необхідність єдності судової практики в такій ситуації видається пріоритетною в порівнянні з малозначним характером справи. Судом апеляційної інстанції не взято у уваги постанови Верховного Суду за аналогічними справами (постанова Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 755/2720/16-ц (провадження № 61-1411св18), постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17 (провадження № 1056св17), постанова Верховного Суду від 03 липня

2019 року у справі № 342/180/17, постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 545/1009/16-ц (провадження № 61-10178св18). Проте АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики.

АТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але має для банку виняткове значення, оскільки одним з основних видів діяльності Банку є кредитування фізичних та юридичних осіб, а також залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб. Невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення наданих йому Банком кредитних коштів, тягне загрозу повернення банком залучених коштів вкладникам та ставить під загрозу репутацію банку, що перешкоджає його стабільній роботі, обмежує права та порушує майнові інтереси позивача. Проте АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи. Оскільки вказівка на невиконання відповідачем зобов`язань за договором фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для АТ КБ «ПриватБанк».

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для АТ КБ «ПриватБанк».

Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення учасника справи, який подає касаційну скаргу. Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судові рішення у цій справі перешкоджають роботі банку, обмежують його права та порушують майнові інтереси, без наведення відповідних доказів на підтвердження цих обставин не свідчать про наявність виняткового значення справи для банку.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану ОСОБА_1 , на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 вересня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило