РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1392/20

11 грудня 2020 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Зберун К.Ф.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - не з`явився

третя особа - не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/1392/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування - Костопільська районна державна адміністрація (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7) про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування - Костопільська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який за рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11.10.2016 розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої за рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07.10.2016 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 600 грн щомісяця, проте з моменту ухвалення судом рішення відповідач ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, не виявляє до дитини батьківського піклування, не сплачує аліменти на утримання дитини, не цікавиться життя і здоров`ям дитини, не відвідує навчальний заклад у якому навчається дочка, не спілкується з нею, не вітає на день народження та інші свята. Змінити свою поведінку відповідач не намагався і на даний час продовжує злісно ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки. Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 .

Допитана в судовому засіданні у якості свідка позивач показала, що відповідач з моменту припинення спільного проживання жодного разу не цікавився дитиною, не бере участі в її утримання, не дбає про її здоров`я, розвиток, не вітає з днем народження, ніколи не навідувався до неї і дочка фактично не знає його як батька, а тому є всі підстави позбавити його батьківських прав. Просила позов задоволити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі.

Представник позивача позов підтримав та пояснив, що відповідач протягом тривалого періоду часу злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки. Така поведінка відповідача була розгляну та засіданні органу опіки та піклування, куди відповідач не з`явився і за результатами засідання було надано відповідний висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Третя особа не забезпечила явку представника у судове засідання, надала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 03.03.2020 року №02-781/07/20 та лист про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі. За весь час розгляду справи відповідач не скористалася своїм правом подати відзив на позов.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 показав, що проживає з позивачем у зареєстрованому шлюбі, разом з ними проживає дочка позивача від першого шлюбу. Батько дитини жодного разу не поцікавився дитиною, жодного разу не привітав її з днем народження, з іншими святами, не спілкується з дочкою. Дитина практично не знає батька.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 показала, що є бабою ОСОБА_4 , дуже часто приходить до внучки, часто внучка до неї приходить і за весь час після розлучення її колишній зять ОСОБА_3 ні разу не цікавився дочкою.

Відповідно до ч.4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 18.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про народження №395.

Батьками дитини відповідно до свідоцтва є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07.10.2016 у справі №564/1655/16-ц вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 06.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01.11.2016.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11.10.2016 у справі №564/1565/16-ц розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 25.02.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №27. Рішення суду набрало законної сили 24.10.2016.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 18.07.2017 у справі №564/1655/16-ц задоволено подання державного виконавця Костопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа до погашення наявної станом на 01.07.2017 заборгованості по аліментам, які стягуються з нього відповідно до виконавчого листа №564/1655/16-ц від 07.10.2016.

Зі змісту вказаної ухвали суду вбачається, що ОСОБА_3 станом на 01.07.2017 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5781,84 грн. Жодного платежу на погашення заборгованості ОСОБА_3 не здійснено.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого Костопільським районним відділом ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) 31.01.2020 за №6038, станом на 31.01.2020 заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 становить 31.829,84 грн.

З розрахунку вбачається, що починаючи з 06.09.2016 ОСОБА_3 жодного разу аліменти не сплачувались.

З інформації Костопільської загальноосвітньої школи-комплексу №6 від 30.01.2020 вбачається, що ОСОБА_4 , 2011 р.н. є ученицею 3-Б класу вказаного навчального закладу. Навчається з 01.09.2017. Упродовж часу навчання батько дитини ОСОБА_3 жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчанням та вихованням дитини, ну був присутнім ні на дитячих ранках ні на батьківських зборах.

З письмових пояснень ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_3 жодного разу не приходив до дочки ОСОБА_4 .

З письмових пояснень ОСОБА_6 , яка є бабою ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_3 ніколи не цікавився дочкою, не приходив до неї на жодне свято. Аналогічне вбачається з письмових пояснень останньої від 19.06.2020.

З письмових пояснень ОСОБА_5 вбачається, що він приділяє багато уваги ОСОБА_4 , яка є дочкою його дружини, а ОСОБА_3 взагалі ніколи не цікавився дитиною. Аналогічне вбачається з письмових пояснень останнього від 19.06.2020.

З акта обстеження умов проживання від 13.02.2020, який складено працівниками служби у справах дітей Костопільської РДА вбачається, що ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю в будинку по АДРЕСА_3 , де для дитини створені усі умови для повноцінного духовного та фізичного розвитку. Батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків протягом двох років.

З акта обстеження умов проживання від 17.02.2020, який складено працівниками служби у справах дітей Костопільської РДА вбачається, що ОСОБА_3 разом з матір`ю проживає за адресою АДРЕСА_2 . Під час проведення обстеження умов проживання ОСОБА_3 заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 .

Комісія з питань захисту прав дитини Костопільської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_3 батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням комісії від 27.02.2020 №3.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 03.03.2020 № 02-781/07/20 орган опіки та піклування не заперечує щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_10 .

З письмових пояснень ОСОБА_11 від 19.06.2020 вбачається, що ОСОБА_4 відвідує зразкову циркову студію «Каскад». Дитину приводить і забирає із занять мама або вітчим. ОСОБА_3 ніколи не бачила.

Письмові пояснення ОСОБА_1 містять аналогічний зміст показанням, які остання надала під час допиту в судовому засіданні у якості свідка.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Так, відповідач, будучи обізнаним, що ОСОБА_1 ініціювала питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , оскільки був присутній під час обстеження його умов проживання працівниками служби у справа дітей Костопільської РДА і висловив заперечення щодо позбавлення його батьківських прав.

Проте, будь яких інших дій, які були б спрямовані на зміну поведінки останнього щодо своєї дочки та які б свідчили про його намір брати участь у вихованні дитини, спілкуванні із нею та її утриманні останній не вчинив.

Крім того, будучи обізнаним про наявність у суді справи за позовом ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 2011 року народження та будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, відповідач жодного разу в судове засідання не з`явився, не подав відзив на позов, не намагався змінити свою поведінку по відношенню до дочки.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_4 , що повністю відповідає інтересам дитини.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Таким чином, позов про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Разом з тим суд враховує, що за рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 07.10.2016 у справі №564/1655/16-ц з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 06.09.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Відтак, суд не вбачає підстав для вирішення питання про стягнення аліментів з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 10.06.2020, номер платежу НОМЕР_2 , а тому суд дійшов висновку, що з відповідача в на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у вказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.164 СК України, ст.ст.141, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування - Костопільська районна державна адміністрація (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7) про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 18.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про народження №395).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 840,80 грн. витрат на судовий збір за подання позовної заяви.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення - 21.12.2020.

СуддяВ. В. Левчук