Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5066/20 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №274/5066/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягувати з відповідача на її користь: на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно, протягом всього часу проживання з нею дитини з інвалідністю.

Свій позов обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_5 , а 17 вересня 2004 року син ОСОБА_4 . Наразі відповідач проживає окремо та в добровільному порядку надати матеріальну допомогу відмовляється. Разом із тим, син ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю та йому встановлений діагноз: легка розумова відсталість (виражена дебільність), порушення поведінки у вигляді синдрому гіперактивності з дефіцитом уваги. Супутній діагноз: специфічні розлади координації, розбіжна косоокість, системний недорозвиток мовлення середнього ступеня. Працевлаштуватися можливості вона не має у зв`язку із тим, що здійснює постійний догляд за сином. Відповідач є працездатною особою, має гарний стан здоров`я та не має інших утриманців. Він може забезпечувати сина матеріально, але добровільно свого обов`язку не виконує.

05 жовтня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, а саме, в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 позивач спросить розглянути дану вимогу в розмірі 2 500 грн.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог, а заяву про збільшення позовних вимог від 05 жовтня 2020 року залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та поновити процесуальний строк для прийняття заяви про збільшення позовних вимог, поданої до суду першої інстанції 05 жовтня 2020 року. Зокрема посилається на те, що всупереч положень ст.ст.190,272 ЦПК України ухвала судді про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду на 14 вересня 2020 року судом їй направлена не була, а копію ухвали вона отримала 23 жовтня 2020 року. Про дату першого судового засідання її було повідомлено SMS-повідомленням. Отримавши відзив на позовну заяву та зрозумівши, що самостійно вона не зможе захищати свої інтереси та неповнолітнього сина в суді, звернулася до Бердичівського Центру БВПД за безоплатною допомогою. Доручення на представництво її інтересів у суді було видано за три дні до першого судового засідання без урахування вихідних. Оскільки вона проживає в селі, у віддаленості від м.Бердичева, транспортне сполучення нерегулярне та вимушена була долати пішки п`ятнадцять кілометрів за відсутності рейсового автобуса, то за цей час з адвокатом вона змогла зустрітися лише один раз. Окрім того, для складання заяви про збільшення позовних вимог необхідно було вчинити низку дій, а саме: зібрати докази, скласти адвокатські запити, вручити їх адресатам і отримати відповіді, скласти заяву та направити її відповідачу та суду. За три дні зазначені дії вчинити неможливо. Однак, суд першої інстанції уваги на такі обставини не звернув, чим допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. На думку відповідача, перенесення судового засідання здійснювалося під приводом урегулювання питання мирним шляхом, але згодом з`ясувалося, що насправді переслідувалася мета - отримати час для підготовки документів для збільшення позовних вимог. Також наголошує на тому, що для нього син вже дорослий, здоровий, а стан здоров`я ОСОБА_7 був перебільшений для отримання соціальних виплат, суми виплат за якими сягали 8 000 грн. гривень щомісяця. Коли він пішов від сім`ї, то лишив будинок та автомобіль, на якому екс дружина може їздити у місто. Жага до грошей та лінощі в заробітку власних тягне написання документів, які не відповідають дійсності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в поновленні строку та залишаючи заяву про збільшення позовних вимог від 05 жовтня 2020 року без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця вправі була подати вказану заяву до першого судового засідання, а саме, до 09 години 14 вересня 2020 року. Позивач та її представник не вказують поважних причин, через які заява про збільшення позовних вимог не була подана у строк, визначений законом. Твердження представника позивача, що розгляд справи по суті 14 вересня 2020 року не розпочався не прийняті судом першої інстанції з огляду на те, що перше судове засідання було призначене на 14 вересня 2020 року, а захист прав дитини з інвалідністю не може бути беззаперечною поважною причиною для поновлення строку для подання заяви про збільшення позовних вимог.

Колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції, оскільки має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права та, як наслідок, постановлення помилкової ухвали.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 13 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи о 09-00 год. 14 вересня 2020 року (а.с.22). В ухвалі також правильно вказано на те, щоб її копію надіслати сторонам.

Відповідно до змісту частини першої ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Якщо судове рішення було ухвалено без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (змісти частин п`ятої та шостої ст.272 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів надіслання копії ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі позивачу. Отже, доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом положень ст.ст.190,272 ЦПК України відповідають обставинам справи. Про час та місце проведення судового засідання позивач була повідомлена SMS-повідомленням.

02 вересня 2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини.

Як убачається із протоколу, судове засідання 14 вересня 2020 року тривало чотири хвилини та проведення судового засідання було відкладено з 14 вересня 2020 року на 22 жовтня 2020 року в зв`язку із задоволенням клопотання відповідача про його перенесення через намагання врегулювати питання сплати аліментів на дитину мирним шляхом (а.с.24,37). Зауважень на протокол судового засідання не подано.

05 жовтня 2020 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог (а.с.43). У заяві ОСОБА_1 зазначає про те, що не змінює предмета та підстав позову, але просить стягувати з батька дитини на її користь на утримання неповнолітнього сина з інвалідністю ОСОБА_7 аліменти у твердій грошовій сумі 2 500 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, аліменти на її утримання залишила без змін, тобто просить стягувати у розмірі 1 500 грн. щомісяця. У заяві посилається на те, що за час шлюбу вона не працювала та займалася доглядом за дітьми. Матеріально сім`ю забезпечував відповідач, який не бажав, щоб вона працювала. Наразі відповідач фактично створив іншу сім`ю та від утримання сина ухиляється. ОСОБА_2 офіційно не працює, але має неофіційні доходи та може утримувати сина матеріально відповідно до його потреб. Відповідач є молодою здоровою людиною, працездатний, інших утриманців не має, має декілька професій, в даний час ремонтує автомобілі у власному гаражі та має інші підробітки. Сину встановлена група інвалідності з 2014 року. У зв`язку з захворюванням дитина потребує періодичного стаціонарного лікування у психлікарні, постійного спостереження дитячого психіатра, лікаря-офтальмолога, індивідуальної логопедичної та психологічної корекції. Син має постійно з незначними перервами приймати медпрепарати під наглядом дитячого психіатра. Дитині рекомендовано заняття з логопедом, психологом, дефектологом, корекційним педагогом; вітамінотерапія; раціональне харчування. Отже, на придбання ліків, оплату логопеда, психолога, дефектолога, корекційного педагога, на забезпечення дитини належним харчуванням, вітамінами необхідні кошти. Із вересня 2020 року син зарахований до Бердичівського профтехучилища за інклюзивною формою навчання та не перебуває на державному забезпеченні. Йому необхідно надати кошти на проїзд до місця навчання та зворотній напрямок, забезпечити харчуванням у день навчання. Вона отримує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю в сумі 2 357,40 грн. щомісяця та соціальну державну допомогу в сумі 4 723 грн. Інших доходів сім`я не має.

До заяви наданий доказ направлення її копії та приєднаних до неї документів відповідачу 05 жовтня 2020 року, що свідчить про дотримання позивачем положень частини п`ятої ст.49 ЦПК України (а.с.41-42).

Відповідно до змісту п.2 частини другої ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як визначено частиною першою ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Так, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання (зі змісту частини другої ст.279 ЦПК України).

Частиною другою ст.222 ЦПК України визначено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Так, протоколом судового засідання від 22 жовтня 2020 року доводиться, що суд першої інстанції із занесенням до протоколу судового засідання постановив залишити без розгляду заяву про збільшення позовних вимог (процесуальна дія вчинена о 11 годині). У подальшому (об 11 год 04 хв.) представник позивача заявила клопотання про поновлення процесуального строку для подачі заяви про збільшення позовних вимог.

Як визначено ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Після видалення о 11 год. 07 хв. до нарадчої кімнати, о 11 год. 49 хв. суддя оголосила ухвалу, якою відмовила позивачу в поновленні процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог, а саму заяву залишила без розгляду.

Відповідно до змісту частини першої ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відмовивши позивачу в поновленні процесуального строку, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження позивачу у встановленому процесуальним законом порядку судом направлена не була та остання її отримала вже після постановлення ухвали, яка оскаржується в апеляційному порядку, що є грубим порушенням процесу, оскільки перешкодило ОСОБА_1 своєчасно ознайомитися із правом щодо подання відповіді на відзив та строками вчинення відповідної процесуальної дії. Крім того, не враховані й ті обставини, що доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачу було видано 08 вересня 2020 року; судове засідання за клопотанням відповідача було відкладено з 14 вересня 2020 року на 22 жовтня 2020 року; заява про збільшення позовних вимог надійшла до суду 15 жовтня 2020 року, її копія та долучені документи відповідачу направлені були; адвокатом позивача направлені запити до Бердичівської районної лікарні, Семенівської сільської ради, Бердичівського будівельного ліцею, а відповідь Семенівської амбулаторії та довідка Бердичівського будівельного ліцею прийняті судом першої інстанції як докази, задоволено клопотання про витребування в порядку ст.84 ЦПК України з Бердичівської районної лікарні відповіді щодо необхідності постійного догляду за дитиною інвалідом, оскільки такої на запит адвоката отримано не було, що у сукупності свідчить про те, що позивач була позбавлена можливості у повному обсязі скористатися своїми процесуальними правами та захистити законні інтереси своєї неповнолітньої дитини інваліда.

Отже, при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку суд першої інстанції формально виходив із того, що позивач та її представник не вказали поважних причин, через які заява про збільшення позовних вимог не була подана до 14 вересня 2020 року, хоча обставини справи, з огляду на викладене вище, спростовують такі твердження, а тому суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про залишення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду. Вирішення питання щодо поновлення процесуального строку належить до компетенції того суду, у якому слід вчинити відповідну процесуальну дію. Тобто, апеляційний суд не уповноважений чинним процесуальним законодавством вирішувати за суд першої інстанції питання щодо поновлення процесуального строку. Окрім того, суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, які заявлені у суді першої інстанції. Отже, на стадії апеляційного перегляду збільшувати позовні вимоги неможливо, а тому й суперечливе прохання в апеляційній скарзі щодо поновлення судом апеляційної інстанції процесуального строку при поданні заяви про збільшення позовних вимог до суду першої інстанції. Відтак, апеляційна скарга задовольняється частково.

Відповідно до пунктів третього та четвертого частини першої ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду скасовує ухвалу суду першої інстанції та направляє справу для продовження розгляду до Бердичівського міськрайонного суду зі стадії щодо поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог.

Право на справедливий судовий розгляд не може бути обмежено, якщо це не завдає шкоди самій суті права.

Керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, суд першої інстанції повинен надати оцінку наведеним вище обставинам на предмет поважності причин пропуску строку та встановити, чи є такий строк значним і чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу інтересів.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 18 грудня 2020 року.