Справа № 431/7202/19
Провадження 2/431/219/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області в складі:

головуючої-судді Пелиха О.О.,

за участі секретаря с/з Чесалової О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» про визнання права власності на комплекс нежитлових будівель склади в порядку набувальної давності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 01 січня 2004 року відповідач за позовом передав йому у володіння та користування комплекс нежитлових будівель-складів за актом прийому- передачі, які належали йому на праві власності та розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Використання позивачем даних складів було для особистих потреб. Позивач володіє комплексом нежитлових будівель складів, більш ніж 10 років, впродовж яких утримує їх в пригідному стані та здійснює ремонтні роботи. В теперішній час йому невідомо про існування даного підприємства. Вищезазначеним комплексом нежитлових будівель позивач заволодів добросовісно, оскільки воно відбулося з дозволу його власника. Відповідно до ст. 344 ЦК України «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. А тому просить суд визнати за ним право власності на комплекс нежитлових будівель-складів розташовані за адресою АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ТОВ агрофірми «Лан» Золотопуп М.І. не з`явився, надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що комплекс нежитлових будівель-складів, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 належали відповідачеві за позовом ТОВ агрофірми «Лан».

Згідно копії технічного паспорта на комплекс нежитлових будівель Склад-1, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Склад складається зі слідуючого: склад- С-1, загальна площа приміщень 660,0 кв.м., основна ( виробнича) 660,0 кв.м., рік побудови- 1990 рік, фундамент- з/б стаканного типу, стіни- з/б панелі, покрівля- профнастил, перекриття- металеві балки, підлога- бетон, площа- 699,77 кв.м., висота 3,5 м, об,єм 2816 куб.м., знос- 18%. Під забудовою 699,77 кв.м. Вартість складу С-1 100 000 ( сто тисяч) грн., замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.6-11).

Згідно копії технічного паспорту Склад -2, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Склад складається зі слідуючого: склад- С-2, загальна площа приміщень 1163,40 кв.м., основна ( виробнича) 1163,40 кв.м., рік побудови- 1990 рік, фундамент- з/б стаканного типу, стіни- з/б панелі, покрівля- профнастил, перекриття- металеві балки, підлога- бетон, площа- 1163,40 кв.м., висота 3,5 м, об`єм 4153 куб.м., знос- 18%. Під забудовою 1206,66 кв.м. Вартість складу С-2- 200000 ( двісті тисяч) грн., замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с12-17).

Згідно акту передачі нежитлових будівель, укладеному у 2004 році, сторона-1 в особі ТОВ агрофірма «Лан», в особі директора Золотопупа М.І., сторона -2 в особі ОСОБА_1 уклали даний акт про передачу нежитлових будівель-складів, відповідно до якого сторона -2 ( ОСОБА_1 ) зобов`язалась користуватися вказаними нежитловими приміщеннями за призначенням. (а.с.18).

Як вбачається з позову, з 01.01.2004 року позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним комплексом нежитлових будівель-складів.

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів вказаним у позові нерухомим майном і з 01.01.2004 року (впродовж 16 років) продовжує відкрито, безперервно користуватися комплексом нежитлових будівель-складів що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ТОВ агрофірма «Лан», представник якого визнав позов у повному обсязі, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю на вказаний комплекс нежитлових будівель-складів за позивачем.

Керуючись ст.ст.16,328,344 ЦК України, ст.ст.76,81,258,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» про визнання права власності на комплекс нежитлових будівель склади в порядку набувальної давності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на комплекс нежитлових будівель, а саме: Склад -1, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Склад складається зі слідуючого: склад- С-1, загальна площа приміщень 660,0 кв.м., основна ( виробнича) 660,0 кв.м., рік побудови- 1990 рік, фундамент- з/б стаканного типу, стіни- з/б панелі, покрівля- профнастил, перекриття- металеві балки, підлога- бетон, площа- 699,77 кв.м., висота 3,5 м, об,єм 2816 куб.м., знос- 18%. Під забудовою 699,77 кв.м. Вартість складу С-1 100 000 ( сто тисяч) грн.; Склад -2, розташований за адресою АДРЕСА_1 ; склад- С-2, загальна площа приміщень 1163,40 кв.м., основна ( виробнича) 1163,40 кв.м., рік побудови- 1990 рік, фундамент- з/б стаканного типу, стіни- з/б панелі, покрівля- профнастил, перекриття- металеві балки, підлога- бетон, площа- 1163,40 кв.м., висота 3,5 м, об,єм 4153 куб.м., знос- 18%. Під забудовою 1206,66 кв.м. Вартість складу С-2- 200000 ( двісті тисяч) грн.- в порядку набувальної давності.

Рішення суду може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Пелих