Справа № 431/991/20
Провадження № 22-ц/810/595/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек», відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек»

на заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року, ухваленого Старобільським районним судом у складі: судді Пелиха О.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання договору недійсним і зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек» звернулось до суду із вказаним, який згодом змінило та який мотивувало тим, що ОСОБА_3 з 23.11.1999 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , яка надала письмову згоду своєму чоловікові на укладення договору поруки № 1П/122АФ-13 від 11.11.2013, з цього договору виник борг, і 03.11.2015 року заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області справа № 431/3945/15-ц з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Агротек» було стягнуто заборгованість за договором лізингу у сумі 1 683 602,73 грн та судові витрати 25 674 грн 04 коп. Вказане рішення набрало законної сили 16.11.2015.

На виконання рішення суду у справі № 431/3945/15-ц було відкрито виконавче провадження № 59472498, під час виконання якого виявлена належна боржнику неліквідна нерухомість в Харківській області, а також належний дружині боржника ОСОБА_3 ОСОБА_1 автомобіль MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 .

У відповідності до вимог ст. 60 СК України вказаний автомобіль як придбаний в період шлюбу боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є спільно сумісною власністю подружжя, тому на підставі ст. 371 ЦК України ТОВ «Агротек» звернулося до Старобільського районного суду Луганської області за виділенням частки боржника для звернення на нього стягнення та із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 23 серпня 2018 у справі № 431/4415/18 накладено арешт на вказаний автомобіль, і з офіційної інформації, розміщеній на сайті судової влади 04 вересня 2018 року о 8.51 та о 8.52, відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вважаються такими, що отримали відповідне рішення.

Станом на 23 серпня 2018 року автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_1 , але 04 вересня 2018 року був перереєстрований на ОСОБА_2 згідно укладеному у регіональному сервісному центрі МВС у м. Києві договору, що вбачається з листа головного сервісного центру МВС України.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2018 у справі № 431/4415/18 виділено в натурі частку із спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яке є об`єктом спільної сумісної власності, для звернення стягнення на нього, а також визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на Ѕ частину автомобіля MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 .

Оскільки відповідач ОСОБА_1 після винесення Старобільським районним судом Луганської області ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та отримання ухвали у передбачений законом спосіб здійснила його відчуження сину, і згода на укладення договору стосовно цінного майна передбачена частинами 2-4 статті 65 СК України, враховуючи, що цивільно-правовий договір не може використовуватись учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 03.11.2015 по справі № 431/3945/15-ц, а його дружина ОСОБА_1 за згодою з ОСОБА_3 навмисно вчинила дії, що перешкоджають виконанню судового рішення, реалізуючи спільну сумісну власність подружжя автомобіль MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 своєму сину ОСОБА_2 .

Вказане свідчить про фіктивний перехід права власності на автомобіль, і відповідач ОСОБА_2 переслідував мету допомогти своєму батьку відповідачу ОСОБА_3 - ухилитися від виконання грошового зобов`язання перед третіми особами.

Оскільки відповідачі, укладаючи між собою оспорюваний договір купівлі-продажу, мали умисел, направлений виключно на фіктивний перехід права власності на автомобіль з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за наявності судового рішення про стягнення заборгованості з третьої особи ОСОБА_3 , що перебуває на примусовому виконанні, тому позивач із посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог ст. 203, 215, 234 ЦК України просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля від 04.09.2018, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС у м. Києві зареєструвати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частку автомобіля MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 ,VIN-кодWDC1660041А995901 та зробити запис у графі «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію що « ОСОБА_3 є співвласником».

Згодом позивач змінив предмет позову, виклавши п. 2 в частині зобов`язання вчинити певні дії в такій редакції: Зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС у м. Києві зареєструвати (перереєструвати) автомобіль MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, зареєстрований 08.12.2017 за державним номерним знаком НОМЕР_1 ,VIN-кодWDC1660041А995901 за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт : серія НОМЕР_2 виданий 12.10.2006 Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП: НОМЕР_3 та зробити запис у графі «особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію « ОСОБА_3 є співвласником».

Заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про визнання договору недійсним і зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротек» вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що прийняте внаслідок невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та просить скасувати його та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

Доводами апеляційної скарги фактично є підстави позову, яким, на думку скаржника, судом дано неправильну оцінку та зроблений помилковий висновок про те, що станом на 04.09.2018 року (день укладення оспорюваного договору купівлі-продажу вказаного автомобіля) він перебував у власності ОСОБА_1 , будь-яких обтяжень чи інших заборон на автомобіль накладено не було, ухвала Старобільського районного суду Луганської області про забезпечення позову від 23 серпня 2018 року у справі № 431/4415/18 набрала законної сили 26.09.2018 року, а заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16.11.2018 року у справі № 431/4415/18 у всій частині - 01.04.2020 року; суд першої інстанції розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020 року головуючим у справі визначено суддю Яреська А.В. склад колегії Гаврилюка В.К., Лозко Ю.П. Апеляційне провадження по справі відкрито 26.08.2020 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату Савчука О.І. від 03 вересня 2020 року у зв`язку із прийняттям відставки судді Яреська А.В., вилучено останнього у зв`язку із закінченням терміну повноважень, визначено: новий головуючий суддя (суддя-доповідач) Назарова М.В., у складі колегії: Гаврилюка В.К., Лозко Ю.П.

Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 06 жовтня 2020 року об 11-й. Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2020 року вилучено суддю Гаврилюка В.К. у зв`язку із перебуванням у відпустці, новий суддя у складі суду Стахова Н.В. 06 жовтня 2020 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці судді Лозко Ю.П., відкладено на 27 жовтня 2020 року о 10-30. 27 жовтня 2020 року судове засідання не було проведено у зв`язку з перебуванням на лікарняному з 21 жовтня 2020 року головуючого судді Назарової М.В. Розгляд справи призначений на 01 грудня 2020 року, 01 грудня 2020 року розгляд справи відкладений на 17 грудня 2020 року об 11.30 для забезпечення явки у судове засіданні в режимі відеоконференції належного представника позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 повідомлені про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

За місцем реєстрації станом на час укладення оспорюваної угоди відповідачів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) рекомендовані поштові повідомлення повернуті з відміткою Укрпошти за відсутністю адресатів за вказаною адресою.

Вказану адресу свого місцезнаходження відповідач ОСОБА_2 вказував у листуванні суду першої інстанції (а.с. 111-120), додаючи до заяви копії паспортів на своє ім`я та ім`я ОСОБА_1 .

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору - Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві надійшов відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області без змін.

Вказане свідчить про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 23.11.1999 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , яка згідно заяви від 11.11.2013 на ім`я ТОВ «Агротек» надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на укладення договору поруки для забезпечення виконання зобов`язання за договором фінансового лізингу № 1П/122АФ-13 від 11.11.2013 року (а.с. 11).

03.11.2015 року заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області справа 431/3945/15-ц з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Агротек» за договором лізингу було стягнуто заборгованість у сумі 1 683 602,73 грн та судові витрати 25 674,04 грн (а.с. 6).

На виконання вказаного рішення приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва було відкрито виконавче провадження за № 59472498 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Агротек» заборгованості за договором лізингу у сумі 1 683 602,73 грн та судових витрат 25 674,04 грн (а.с. 8).

На забезпечення позову за заявою позивача ТОВ «Агротек» 23.08.2018 ухвалою Старобільського районного суду на автомобіль MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 накладено арешт, про що 04.09.2018 викладено інформацію на сайті «Судової влади України» - о 08.51 для відповідача ОСОБА_1 , о 8.52 для третьої особи ОСОБА_3 (а.с. 15, 16).

16.11.2018 року рішенням Старобільського районного суду було виділено частку із спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнано право власності на Ѕ частину автомобіля MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_3 (а.с. 17-19).

Вказане рішення суду набрало законної сили після апеляційного перегляду, в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину автомобіля MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 рішення залишено без змін лише 01.04.2020 року (а.с. 17-19).

Згідно інформації головного сервісного центру автомобіль MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 , VIN-кодWDC1660041А995901 станом на 23.08.2018 року зареєстрований за ОСОБА_1 , 04.09.2018 року транспортний засіб перереєстрований на ім`я ОСОБА_2 згідно договору, укладеному в регіональному сервісному центрі 8048 (а.с. 21).

Матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу автомобіля MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 ,VIN-код НОМЕР_4 04.09.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано за продавцем 08.12.2017 року (а.с. 53).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що станом на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль не було накладено обтяжень, оскільки ухвала суду від 23.08.2018 про забезпечення позову та накладення арешту на автомобіль набрала законної сили лише 26.09.2018 року, а рішення Старобільського районного суду Луганської області про виділення частки із спільного майна подружжя ОСОБА_4 та визнання права власності на Ѕ частину автомобіля набрало законної сили 01.04.2020, і підстави для визнання недійсним правочину як фіктивного, передбачені ст. 203, 215, 234 ЦК України, відсутні.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Статтею 234 Цивільного кодексу України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації), або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Ознаками фіктивності договору є наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін, та відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто, має місце лише імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин.

В силу ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до засад цивільного судочинства диспозитивності та змагальності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (частина перша статті 13 ЦПК) і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12 ЦПК).

Частиною першою статті 81, частиною другої статті 78 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України), правовим наслідком вчинення сторонами договору купівлі-продажу є перехід права власності на майно до покупця, іншим правовим наслідком вчинення договору купівлі-продажу - є отримання продавцем визначеної цим договором винагороди.

Отже, звертаючись з позовом до суду з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав його фіктивності, позивач зобов`язаний довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Проте, позивачем не доведено жодного викладеного доводу стосовно фіктивності спірного правочину.

Доводи скарги про обізнаність відповідача ОСОБА_1 про наявні обтяження спірного автомобіля ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 23.08.2018 року спростовуються матеріалами справи, оскільки з інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади ОСОБА_1 і ОСОБА_3 04.09.2018 року о 08.51 та 08.52 відповідно вбачається лише те, що судом їх як осіб, що мешкають за адресою: АДРЕСА_3 (тимчасово окупована територія України) про те, що 23 серпня 2018 року була винесена ухвала про забезпечення позову по цивільній справі № 431/4415/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» про забезпечення позову, і що ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Посилання на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень в оголошеннях, як того вимагає ч. 2 ст. 1.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» відсутнє.

Як вбачається із офіційного сайту Державного реєстру судових рішень ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 23.08.2018 року про забезпечення позову надіслана судом до Реєстру 19.09.2018, зареєстрована 20.09.2018, оприлюднена 24.09.2018.

Оскільки текст оголошення не містить інформації про те, який саме вид забезпечення позову застосовано судом (накладення арешту, заборона вчиняти певні дії, встановлення обов`язку тощо і щодо якої речі чи майна), посилання на веб-адресу такого судового рішення відсутнє, а текст ухвали з`явився в загальному доступі лише 24.09.2018 року, то твердження скаржника про обізнаність відповідача ОСОБА_1 про арешт спірного автомобіля і його відчуження після отримання ухвали спростовуються матеріалами справи.

Обізнаність або необізнаність відповідача ОСОБА_1 про наміри позивача звернутись з позовом до суду про виділення частки подружжя у спірному майні за відсутності встановлених Законом, судом або договором обмежень відчуження майна, та відсутності між сторонами відносин майнової поруки стосовно відчуженого майна, не є правовою підставою для визнання оспореного правочину недійсним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 в даному випадку є не безпосереднім боржником позивача, а лише надавала згоду своєму чоловіку третій особі по справі ОСОБА_3 на укладення договору поруки за договором фінансового лізінгу.

Порука, яка виникла на підставі договору поруки №1П/122АФ-13 від 11.11.2013, в забезпечення виконання зобов`язання за договором фінансового лізінгу №122АФ-13 від 11.11.2013 за своєю правовою природою є фінансовою порукою, що передбачає солідарне зобов`язання ПСП АФ «Флінт» та ОСОБА_3 зі сплати грошових коштів, та є такою, що на відміну від майнового зобов`язання не пов`язана із переданням будь-якого майна, в тому числі транспортного засобу, переданого за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_1 не була учасником справи про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором лізінгу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що статтею 1-1, що регулює порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення учасників справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, яким є відповідач ОСОБА_3 , Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» доповнено лише Законом № 2147-VIII від 03.10.2017, і відомості про таке оголошення стосовно ОСОБА_3 та доведення до його відома про ухвалення Старобільським районним судом Луганської області 03 листопада 2015 року заочного рішення про стягнення з нього боргу відсутні.

Довід скарги про надання ОСОБА_3 , щодо якого наявне невиконане судове рішення про стягнення заборгованості, згоди своїй дружині ОСОБА_1 на відчуження автомобілю є неспроможними, оскільки Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371 (1371-2009-п ), чинній станом на час укладення правочину), не передбачено надання іншим з подружжя такої згоди.

Поряд з цим, слід зазначити, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження неможливості звернення стягнення на виявлене під час здійснення виконавчих дій нерухомості у Харківській області, що належить боржнику на праві власності, отже, не доведено, що спірній автомобіль є тим єдиним майном, на яке може бути звернуто стягнення за виконавчим документом.

Оспорюваний договір хоча і укладений із близьким родичем, але не є безоплатним, і вчинений сторонами за 1 400 000 грн, що відповідає волевиявленню продавця та покупця, і у відповідності до розділу другого якого 04.09.2018 здійснено реєстрацію автомобіля MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 ,VIN-кодWDC1660041А995901 за відповідачем ОСОБА_2 .

Оскільки позивачем не обґрунтовано та жодними належними і достатніми доказами відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України не підтверджено відсутності наміру у відповідачів створити правові наслідки на момент укладення договору купівлі-продажу, довід скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 здійснила дії, що перешкоджають виконання судового рішення про стягнення заборгованості зі свого чоловіка ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_2 переслідував мету допомогти своєму батьку ухилитися від виконання грошового зобов`язання перед третіми особами, отже відсутність у сторін договору реальних намірів на укладення договору ті відчуження майна, є припущенням.

Відтак, реальність намірів сторін, фактичне досягнення змісту правочину, настання юридичних та правових наслідків, фактичне виконання договору свідчить про відсутність ознак фіктивності договору купівлі-продажу в розумінні статті 234 Цивільного кодексу України.

Помилкове посилання суду в оскаржуваному рішенні на набрання ухвалою Старобільського районного суду Луганської області про забезпечення позову від 23 серпня 2018 року у справі № 431/4415/18 законної сили лише 26.09.2018 року є помилковим, оскільки відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Проте, вказане не призвело до неправильного вирішення справи.

Не є визначальним для правильного вирішення справи і час набрання законної сили заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16.11.2018 року у справі № 431/4415/18, оскільки фіктивність правочину має оцінюватися станом на час його укладення, яким є 04.09.2018.

Щодо доводу скарги про помилковий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження справи, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, то колегія суддів зазначає, що хоча судом і ухвалене про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте сторони повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи, позивач користувався своїм правом брати участь у розгляді справи, його представник надавав заяву про те, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення, і вказане не впливає на висновки суду про необґрунтованість позову.

Оскільки позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу не підлягає задоволення як необґрунтований, то не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобов`язання третьої особи по справі Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві зареєструвати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частку автомобіля MERCEDES-BENZ модель GLE 250, 2017 року випуску, державний знак НОМЕР_1 ,VIN-код НОМЕР_5 та зробити запис у графі «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію що « ОСОБА_3 є співвласником». Крім того, законом не передбачена можливість покладення на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-яких матеріально-правових обов`язків, а також установлювати чи захищати їх права, тобто виносити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. ст. 376 ЦПК України).

Оскільки суд дійшов правильних по суті висновків про відмову у задоволенні позову, проте не врахував зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротек» задовольнити частково.

Заочне рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 21 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: