(2/199/509/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Купецькій Г.О.,

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову посилається на те, що він із відповідачкою з 07 серпня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 31 липня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

За період шлюбу подружжям було придбано наступне майно: автомобіль марки «Opel Vectra» 3 НГ, 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , який 19.08.2011 було зареєстровано на позивача. Ринкова вартість автомобіля 87 857,00 грн; автомобіль марки «Smart», моделі «МС01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , який 23.11.2016 року було зареєстровано на позивача, ринкова вартість складає 77 273,00 грн.; автомобіль марки «Smart», моделі «МС01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , який 08.08.2015 було зареєстровано на відповідача, ринкова вартість складає 7 273,00 грн; також сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2006, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано на відповідача, ринкова вартість якого складає 477 248,00 грн.; 14.08.2006, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було придбано земельну ділянку площею 0,0483 га (кадастровий номер::01:124:0002), за адресою: АДРЕСА_1 , яке 02.12.2008 було зареєстровано на відповідача, ринкова вартість земельної ділянки складає 52 280,00 грн.

Після припинення шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди про розподіл спільного майна подружжя.

Таким чином, позивач, посилаючись на положення статтей 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 183, 364, 365 ЦК України просить суд: визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0483 га (кадастровий номер::01:124:0002), за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , а право власності на автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 визнати за ОСОБА_7 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2019 року збезпечено позов шляхом заборони проведення будь-яких реєстраційних дій з приводу відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:124:0002, площею 0,0483 га, розміщеної на території АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), які на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 30 січня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

У червні 2020 року відповідачем до суду надано зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року відмовлено у прийнятті позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував та просила у задоволенні позову відмовити, надавши відзив на позовну заяву, в якому крім іншого зазначив, що спірне домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0483 га (кадастровий номер::01:124:0002), розташована за адресою: АДРЕСА_1 а були придбані ОСОБА_4 після продажу квартири АДРЕСА_2 , а тому є особистою приватною власністю остнньої, що також підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.80-83)

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК).

Статтями 60, 69, 70, 71 СК України та статтями 368, 370, 392 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними.

Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як було зазначено вище, згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.190 ЦК України майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Так, судом встановлено, що з 07 серпня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №207.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 31 липня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

На підставі Договору купівлі-продажу від 14 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 2537 домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 2539 земельна ділянка площею 0,0483 га (кадастровий номер::01:124:0002), за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Оскільки, як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0483 га (кадастровий номер::01:124:0002), за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані ОСОБА_4 за кошти, отримані від продажу майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , що перебувало у особистій власності ОСОБА_9 , яка є бабусею відповідачки, у зв`язку з чим зазначене домоволодіння та земельна ділянка не може бути об`єктом спільного майна подружжя.

Зазначені обставини також знайшли своє підтвердження у наданих до суду нотаріально завірених пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . (а.с.84,89).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0483 га (кадастровий номер::01:124:0002), за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - на автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 та автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що за період шлюбу та за спільні кошти подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було придбано транспортний засіб автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 та автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

Ч. 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що транспортний засіб автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 та транстпорний засіб автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , набуті під час шлюбу, у відповідності до положень ст. 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Таким чином, суд приходить до висновку, що частки спільно нажитого майна подружжя є рівними.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, було роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у них на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові позиції Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 12 жовтня 2016 року).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 та транспортний засіб автомобіль марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 є спільним сумісним майном, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час шлюбу, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 871 грн. 97 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати транспортний засіб марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 спільним сумісним майном, набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час шлюбу.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на транспортний засіб марки «Smart», моделі «МС 01», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_3 .

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 871 (вісімсот сімдесят одна) грн. 97 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2019 року (справа №199/10467/19, провадження №2з/199/104/19) в порядку забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, про заборону проведення будь-яких реєстраційних дій з приводу відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:124:0002, площею 0,0483 га, розміщеної на території АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), які на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя О.О.Богун

09.12.2020