Справа № 346/6081/19
Провадження № 2/346/652/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Васильчук Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби, третя особа,яка не заявляє самостіних вимог ОСОБА_3 , про скасування постанови про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

21 грудня 2019 року ОСОБА_4 , звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 24 вересня 2019 року ході опрацювання даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта виявила, що все її нерухоме майно арештоване на підставі постанови про арешт, виданої 20.08.2014 за номером 43585 головним державним виконавцем ВДВС Коломийського МРУЮ Атамановим С.М. 09.12.2019 року у відповідь на запит адвоката в.о. начальника Коломийського МРВ ДВС повідомив, що виконавче провадження № жовтня 2014 року завершено і передано в архів, виконавчий документ повернуто стягувачеві. Крім того, згідно правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями, які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, відповідно виконавче провадження підлягало знищенню. Вказує, що відповідачем безпідставно не виконані зобов`язання по винесенні постанови про зняття арешту при поверненні виконавчого документу, постанова про арешт перешкоджає їй володіти майном і розпоряджатися майном, а тому просить суд скасувати постанову № 43585 від 20 серпня 2014 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні при вирішенні позову поклався на погляд суду.

Третя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечив.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою від 13 січня 2020 року було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 .

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору- вирішено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 173 pv3-08 від 07 травня 2008 року,станом на 01 листопада 2015 року в сумі 966 761 (дев`ятсот шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят одна) гривень 09 копійок з яких 711,31 долар США, що еквівалентно становить 16 287,26 гривень - сума строкової заборгованості за відсотками; 28 400,01 долар США, що еквівалентно становить 650 473,83 гривень - сума простроченої заборгованості за відсотками; 300 000,00 грн. пені. Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» сплачений судовий збір по 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень з кожного. (а.с. 13-18).

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 червня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору вирішено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 173 pv3-08 від 07 травня 2008 року на загальну суму 76 330,68 доларів США, що еквівалентно становить 609 553 (шістсот дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) грн. 91 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн.. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 19-24).

Як вбачається з актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень наявна підстава виникнення обтяжень: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43585, виданий 20.08.2014 року, видавник: Головний державний виконавець ВДВС Коломийського МРУЮ Атаманов С.М. , підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17810774 від 08.12.2014 16:46:18, ОСОБА_7 , Реєстраційна служба Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, Івано-Франківська область, вид обтяження: арешт нерухомого майна. (а.с. 9-12).

У повідомленні № 50748 від 09.12.2019 року зазначено, що надати підтверджуючі документи стосовно арешту майна ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) немає можливості, оскільки виконавче провадження №44375343 завершено 30.10.2014 року і передано в архів, виконавчий документ повернуто стягувачеві. Згідно правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, відповідно виконавче провадження підлягало знищенню (а.с. 8).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (редакція, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як вбачається з ч.1 ст.. 50 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крімвипадків, передбачених цим Законом.

В ч.2 ст..50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV зазначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із статтею 383 ЦПК України 2004 року (редакція, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.. 447 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання позову) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у двох випадках: 1) випадку незавершеного виконавчого провадження; 2) або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 26.09.2019 року по справі № 607/3894/17, провадження № 61-34202св18.

Підставою обтяження майна позивача є постанова від 20 серпня 2014 року, винесена Головний державним виконавцем ВДВС Коломийського МРУЮ Атамановим С.М.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтями 319, 321, 391 ЦК України.

За змістом поданої позовної заяви судом встановлено, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється.

В силу частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскаржувана Постанова була винесена державним виконавцем правомірно, у відповідності до положень ст. ст. 11, 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а тому суд не вбачає підстав для її скасування.

Виконавче провадження завершено 30 жовтня 2014 року. У відповідній постанові про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець в силу припису ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Якщо цього не було зроблено, сторона виконавчого провадження має право оскаржити відповідну бездіяльність державного виконавця за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року.

Тому ОСОБА_4 повинна була б звернутися до суду з скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України 2004 року, а не з позовною заявою про скасування Постанови від 20.08.2014 року про арешт майна.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка викладена в Постанові Верховного суду від 26.09.2019 року по справі № 607/3894/17, провадження № 61-34202св18.

На підставі наведеного,ст. ст. 11, 32, 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, ст. ст. 258-259, 263-266 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, третя особа, яка не заявляє самостіних вимог ОСОБА_3 , про скасування постанови про арешт майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Васильковський В. В.

Повний текст рішення складено 30.01.2020 року