Постанова

Іменем України

22 січня 2020 року

м. Київ

справа № 639/6381/17

провадження № 61-46427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О., (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року у складі головуючого-судді Баркової Н. В. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 13 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг, згідно з яким банк зобов`язується надати грошові кошти в наступних валютах: долар США; Євро; російський рубль, у межах загального ліміту кредитування в розмірі 1 200 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних у гривні, 16 % річних у доларах США, Євро та російських рублях та з кінцевим терміном погашення заборгованості 12 жовтня 2018 року. На виконання умов зазначеного договору, в цей же день між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2, згідно з якою банком надано ОСОБА_1 кредитні кошті в розмірі 902 425 доларів СШІ зі сплатою 16 % річних, з графіком погашення щомісячно рівними частинами та з кінцевим строком погашення 12 жовтня 2018 року.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 , починаючи з листопада 2008 року, належним чином не виконував умови Генерального договору, у зв`язку з чим він звертався з відповідним позовом до третейського суду. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року з ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості за Генеральним договором, зокрема, за додатковою угодою № 2 в сумі 866 191,47 доларів США заборгованості за кредитом та 33 597,99 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 9 615 431,86 гривень за офіційним курсом НБУ станом на момент винесення зазначеного рішення суду.

ОСОБА_2 продовжує порушувати умови Генерального договору та не виконує рішення третейського суду, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за Генеральним договором станом на 31 липня 2017 року в сумі 2 625 307,02 доларів США.

Позивач вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому з моменту отримання зазначеного рішення третейського суду відповідно до умов Генерального договору за період з 16 серпня 2014 року по 15 серпня 2017 року нараховано проценти на існуючу заборгованість за кредитом в розмірі 421 030,52 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 серпня 2017 року складає 10 777 657,14 грн та яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки банк, направивши відповідачу повідомлення про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду ПАТ «Укрсоцбанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували положення статей 629, 1048, 1054 ЦК України та умов Генерального договору щодо права кредитора нараховувати проценти на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом до моменту повного погашення заборгованості. Також поза увагою судів залишилось те, що сторони під час укладення кредитного договору пов`язували момент припинення договірних відносин за Генеральним договором не з моментом направлення банком повідомлення позичальнику про дострокове розірвання договору, а з фактом повного виконання позичальником всіх зобов`язань за Генеральним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріли із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими та такими, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2020 року справу № 639/6381/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справив касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 жовтня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг, згідно з яким банк зобов`язався надати грошові кошти в наступних валютах: долар США; Євро; російський рубль, у межах загального ліміту кредитування в розмірі 1 200 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних у гривні, 16 % річних у доларах США, Євро та російських рублях та з кінцевим терміном погашення заборгованості 12 жовтня 2018 року.

На виконання умов зазначеного Генерального договору, в цей же день між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до нього, згідно з якою банком надано ОСОБА_1 кредитні кошті в розмірі 902 425 доларів СШІ зі сплатою 16 % річних, з графіком погашення щомісячно рівними частинами та з кінцевим строком погашення 12 жовтня 2018 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року з ОСОБА_1 стягнуто суму заборгованості за Генеральним договором, зокрема, за додатковою угодою № 2 в сумі 866 191,47 доларів США заборгованості за кредитом та 33 597,99 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 9 615 431,86 гривень за офіційним курсом НБУ станом на момент винесення зазначеного рішення суду.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитом за період з 16 серпня 2014 року по 15 серпня 2017 року в сумі 421 030,52 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 16 серпня 2017 року 10 777 657,14 грн, що підтверджується розрахунком.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження

№ 14-318цс18).

Пунктом 3.3.9 Генерального договору від 13 жовтня 2008 року та пунктом 3.2.6.2 Додаткової угоди № 2 від 13 жовтня 2008 року передбачено, що кредитор має право у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором вимагати від позичальника дострокового виконання ним всіх своїх зобов`язань за цим договором протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником письмової вимоги про повернення кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу).

Суди попередніх інстанцій установили, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов Генерального договору та додаткової угоди № 2, 25 січня 2010 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Крім того, рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за вказаними Генеральним договором та Додатковою угодою № 2 від 13 жовтня 2008 року станом 23 грудня 2009 року в сумі 9 615 431,86 грн, включаючи проценти за користування кредитом.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, яка утворилась за період з 16 серпня 2014 року по 15 серпня 2017 року, в сумі 421 030,52 доларів США.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що банк скористався свої правом, звернувшись із вимогою до позичальника про дострокове повернення всієї суми кредиту, чим на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, тобто на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, та право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, комісію, неустойку припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак таких вимог ПАТ «Укрсоцбанк» не заявлялось.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо неприпинення зобов`язання за Генеральним договором та Додатковою угодою № 2 та наявність у кредитора права на отримання процентів за користування кредитом до повного виконання божником своїх зобов`язань, зводяться до неправильного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. О. Кузнєцов В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов