Справа № 462/7395/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд міста Львові у складі : головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова про визнання права користування, зобов`язання вчини певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 27.11.2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що її чоловік ОСОБА_3 працював у ВАТ Дочірньому підприємстві БУ-150 тресту Південзахідтрансбуд, яке у 2003 році реорганізовано в Дочірнє підприємство Будівельне управління №150 Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Форвард. Дочірнє підприємство Будівельне управління №150 Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Форвард припинило свою діяльність у 2008 році. Згідно виданого ВАТ Дочірнім підприємством БУ-150 тресту Південзахідтрансбуд ордеру ОСОБА_3 разом із сім`єю проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Згідно відповіді державного архіву Львівської області від 03.07.2019 року ордери Дочірнього підприємтсва Будівельне управління №150 Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Форвард не надходили на зберігання. До 2007 року ОСОБА_3 та члени його сім`ї, а саме вона та син ОСОБА_4 проживали разом у будинку АДРЕСА_1 . З 2007 року будинок АДРЕСА_1 було фактично розподілено на квартиру АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_3 та квартиру АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_4 разом з дружиною, дитиною та з нею. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До моменту смерті вона вела спільне господарство та фактично жила із ОСОБА_4 . На даний час вона проживає за адресою АДРЕСА_4 одна, так як дружина та дитина померлого сина тривалий час ще за життя ОСОБА_4 не проживали із ним. Вона постійно оплачує витрати за комунальні послуги по місцю свого проживання. В лютому 2019 року вона звернулась до Рудненської селищної ради для затвердження акту від 13.02.2019 року з метою встановлення її місця фактичного проживання для подальшого оформлення договору найму. Проте їй не надали жодної відповіді на вказану заяву і в подальшому відмовляються видавати будь-які довідки та документи, які вказують на фактичне місце її реєстрації з підстав заперечення такого факту. Також 12.08.2019 року направлено заяву до відповідача з проханням укласти договір найму, проте відповіді не отримано. Усно відповідачем було повідомлено, що прав на проживання за адресою АДРЕСА_1 у неї немає. Відповідно оспорюється факт проживання її за адресою АДРЕСА_4 . Вважає, що її права порушені. Просить суд визнати за нею право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_5 та зобов`язати Рудненську селищну раду Залізничного району м.Львова укласти з нею договір найму житла - квартири АДРЕСА_5 .

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої вимоги, зазначила, що спірна квартира була надана її чоловікові ОСОБА_3 у 1980 році, у квартиру вселились вона, її чоловік та їх двоє дітей. У 2007 році фактично квартира була розподілена на 2, за №1 та №2. Її чоловік не хотів, щоб вона з ним проживала. Він проживав один у квартирі за АДРЕСА_6 , а вона, її син ОСОБА_5 , його дружина та донька у квартирі за №2 цього будинку. Дружина сина та його донька не зареєстровані за цією адресою, вони мають іншу реєстрацію у м.Львові. Її чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а син ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В спірній квартирі ніхто не зареєстрований. Вона з 9 лютого 1977 року зареєстрована в Пустомитівському районі в АДРЕСА_7 за місцем проживання своїх батьків. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила, позовні вимоги не визнала, зазначила, що будинок АДРЕСА_1 був будинком-гуртожитком. На теперішній час будівля списана, оскільки аварійна, позивачем не подано жодних доказів того, що її чоловік та син були наймачами квартир АДРЕСА_8 , також не надано, того, що будь кому-надавався ордер на користування житлом. Просила у позові відмовити.

Вислухавши пояснення осіб , які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставу своїх вимог позивач ОСОБА_1 надала копію свідоцтва про шлюб, з якої вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали шлюб 30 листопада 1978 року, про що складений актовий запис за № 77 Обришинською селищною радою Пустомитівського району Львівської області, прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_7 .

Згідно до копії трудової книжки ОСОБА_3 знаходився у трудових відносинах з БУ- 150 тресту Південзахідтрансбуд, працюючи з 21.03.1980 року водієм згідно наказу №35 від 21.03.1980 року та звільненого з25.08.1992 року наказом №134 від 26.08.1996 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки : ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , актовий запис за №6 від 26 січня 1980 року, складений Обпрошинською с/радою Пустомитівського району Львівської області.

Крім того, позивач надала суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що внесено актовий запис за №55 Рудненською селищною радою.

Згідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 37 років, актовий запис про смерть № 6 від 21 березня 2017 року складений виконавчим комітетом Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова.

Як вбачається з копії технічного паспорта ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 10.09.2007 року квартира АДРЕСА_5 на 1 поверху 1-ноповерхового будинку, складається з двох кімнат, житловою площею 26,8кв.м, загальна площа квартири 52,6 кв.м стіни дерев`яні, перекриття дерев`яне.

За рішенням пленарного засідання 4-ї сесії 4 демократичного скликання Рудненської селищної ради від 12.12.2003 року вирішено оформити право власності на дерев`яну будівлю колишнього гуртожитку площею 104,9 кв.м за адресою АДРЕСА_1 за Державою.

Як вбачається з копії листа Арбітражного керуючого-ліквідатора ДП «БУ-150» Ковалко Г.І. від 24.06.2005 року за №17-34-АВ будівля збірно-розбірного гуртожитку знаходиться в аварійному стані, потребує ремонту який зобов`язується провести мешканець ОСОБА_3 , який проживав у цьому будинку більше 15 років, 15.04.2002 року він залишив будинок з певних об`єктивних причин.

Згідно до листа Рудненської селищної ради за №622/вих. від 24.06.2019р. договір найму із ОСОБА_3 на будівлю за адресою АДРЕСА_1 не укладався, ордер не видавався, Будівлі за адресою АДРЕСА_1 належала на праві комунальної власності Рудненській селищній раді.

Рішенням 2 пленарного засідання 8 сесії 7 демократичного скликання від 21.05.2019 року Рудненської селищної ради за №1212, відповідно до п.5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Положення про порядок списання майна комунальної власності територіальної громади смт. Рудне» вирішено списати з балансу Рудненської селищної ради нежитлову будівлю А-1 за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснити державну реєстрацію припинення права власності будівлі (гуртожитку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таке рішення було прийнято у зв`язку з незадовільним станом даної будівлі, яка повністю знаходиться у комунальній власності Рудненської селищної ради,і яка не підлягає ремонту.

При вирішенні спору суд враховує Порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування та виселення з гуртожитків, їх утримання регулюються ст.127-132 ЖК, Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року №208.. Гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів а також інших осіб у період роботи або навчання.

Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім`ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадянина, які проживають разом з ним.

У відповідності із положеннями ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

У відповідності з положенням ст. 129 ЖК України єдиною підставою для вселення на жилу площу у гуртожитку є ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи ,організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про те, що у ОСОБА_3 при вселенні до гуртожитку не виникло право постійного користування житлом в установленому законом порядку . Доказів того, що йому та членам його родини видавався ордер на право зайняття конкретної кімнати суду не надано. Інших підстав для набуття права на житло в гуртожитку, окрім ордеру, законом не передбачено.

Якщо припустити, що ОСОБА_3 вселився до гуртожитку з дозволу власника житла без ордеру, то тоді він мав право на тимчасове користування житлом, мав статус тимчасового мешканця і незалежно від часу проживання він права на постійне проживання в гуртожитку разом з дружиною та дітьми не набув. При цьому суд також враховує, що з 2002 року він у спірному будинку не проживав, що вбачається з наданого позивачем у якості доказу своїх вимог Листа арбітражного керуючого від 24.06.2005 року. Крім того, суд враховує і пояснення самої позивачки, яка зазначила, що вона проживала окремо від ОСОБА_3 , в іншій квартирі за його бажанням, при цьому її місце реєстрації ніколи не було у будинку АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Судом встановлено, що і після передачі будівлі (гуртожитку) 3 по АДРЕСА_9 на баланс держави згідно до свідоцтва про право власності від 27.12.2003 року ордер на право проживання будь-кому з родини ОСОБА_7 також не надавався, договір з ними на право проживання також не укладався.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що позивачем не надано доказів дотримання установленого порядку заселення в будинок/гуртожиток, також враховує місце реєстрації постійного проживання позивача за іншою адресою, відсутність доказів постійного проживання за адресою АДРЕСА_4 позивача та членів її родини. Крім того суд враховує таку обставину, як визнання будівлі за адресою АДРЕСА_1 аварійною, що взагалі унеможливлює визнання права користування житлом в неї.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що підлягають відмові .

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України та покладає їх на позивача.

Керуючись ст.2, 10, 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова про визнання права користування, зобов`язання вчини певні дії відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 31.01.2020 р.

Суддя: Н.М.Румілова