ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1727/20 Справа № 199/8734/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року у справі за поданням державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Малюк І.В., боржник: ОСОБА_2 , про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року державний виконавець АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Малюк І.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Подання мотивоване тим, що на виконанні в АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №59092953 з виконання виконавчого листа №201/12393/16, виданого 13 травня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 24 січня 2013 року в розмірі 938 916,17 грн .

З метою збереження майна, належного боржникові, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника на все належне йому майно, за адресою зазначеною у виконавчому документі.

Також, в ході примусового виконання виконавчого документа встановлено, що боржникові належить розрахунковий рахунок в установі банку АТ КБ «Приватбанк» та державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів та відповідну постанову направлено до установи банку для належного виконання.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, нерухоме майно, належне боржникові на праві власності, відсутнє та встановлено належність боржникові на праві власності автотранспортного засобу, який оголошено у розшук.

Державним виконавцем у поданні зазначено, що вимоги виконавчого документа на сьогоднішній день боржником не виконано, однак, боржником періодично перераховуються грошові кошти на депозитний рахунок відділу з метою погашення боргу за виконавчим документом.

У зв`язку з викладеним, подання містить вимогу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , до виконання покладених на нього зобов`язань (а.с.1-3).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року в задоволенні подання державного виконавця АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Малюка І.В., про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовлено (а.с.29-30).

Не погодившись з вказаною ухвалою, стягувач - ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою подання задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.35-36).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що в АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №59092953 з виконання виконавчого листа №201/12393/16, виданого 13 травня 2017 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 24 січня 2013 року, в розмірі 938916,17 грн.

На даний час судове рішення не виконано боржником.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження обставин ухилення боржника від виконання рішення суду та про намір боржника вибути за межі України з метою невиконання зобов`язання за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

В силу частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За змістом пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з частин 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Виходячи зі змісту статті 33 Конституції України, статті 313 ЦК України, пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і в`їзду в Україну громадян України», в їх системному зв`язку, вбачається, що право боржника (в даному випадку ОСОБА_2 ) на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у зв`язку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Однак, в порушення зазначених вимог державним виконавцем Малюком І.В. не доведено факт ухилення боржника від виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем Малюком І.В. хоча і додано до матеріалів справи копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на підставі якого, на думку виконавця, можливо вважати боржника повідомленим про початок примусового виконання рішення, втім, не надано доказів на підтвердження того, що було направлено саме копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 травня 2019 року, а саме супровідний лист до постанови із зазначенням вихідної дати та номеру, опис вкладень відправленої кореспонденції тощо.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів про те, що боржник, починаючи з 15 травня 2019, викликався до державного виконавця з питання виконання зобов`язань за рішенням та чи був він обізнаний про виконавчі дії, які проводилися у даному виконавчому провадженні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доказів на підтвердження того, що боржник - ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язку виконання зобов`язань за судовим рішенням ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: