1Справа № 335/7487/19 2/335/264/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача 1 ОСОБА_3 ,

представника відповідача 2 Гончарова Т . І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в залі суду міста Запоріжжя у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО», про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу від 25 січня 2019 року, стягнення суми вартості товару, стягнення неустойки за затримку повернення коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

8 липня 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО», в якому позивач просить суд: розірвати договір купівлі-продажу машинки для стрижки Moser 1591-0062 ChroMini Pro від 25.01.2019 та стягнути солідарно з ТОВ «АЛЛО» та з ФОП ОСОБА_5 , на користь позивача 2369,46 грн. у якості повернення сплаченої за товар грошової суми; стягнути солідарно з ТОВ «АЛЛО» та ФОП ОСОБА_5 на користь позивача неустойку за затримку повернення грошових коштів у відповідності до ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 100% від вартості товару - 2369,46 грн.; стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «АЛЛО» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів, на користь позивача грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн.; стягнути судові витрати на користь позивача.

Позов обґрунтований тим, що 25.01.19 ОСОБА_1 , придбав в інтернет-магазині «Алло» - ФОП ОСОБА_5 , машинку для стрижки Moser 1591-0062 ChroMini Pro, яку він безпосередньо отримав поштою 26.01.2019 року. Отже, договір про придбання товару був укладений на відстані через засоби дистанційного зв`язку, а саме - через інформаційні мережі, Інтернет, що не суперечить вимогам пунктів 8, 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ.

Водночас, Оплата товару була здійснена карткою (сума зазначена в долларах США 84,94 USD). Так, на день оплати товару сума за курсом НБУ у гривні складала - 2369, 46 грн.

26.01.19 придбаний позивачем товар, був повернутий Новою поштою, оскільки, здивування позивача, машинка, заявлена TOB «AЛЛO», (ФОП ОСОБА_5 ) на офіційному сайті інтернет-магазину як машинка для стрижки волосся, виявилася зовсім не машинкою для стрижки, а машинкою для окантовки.

З огляду на зазначене, позивач був вимушений заповнити форму на повернення грошей. Однак, в поверненні грошей йому відмовили, приславши Новою поштою машинку і лист-відповідь.

Звертає увагу на те, що перед здійсненням покупки товару, позивач детально й уважно ознайомився з його описом на сайті продавця. Машинку позивач повернув в день отримання. Звичайно, він нею не користувався і не стригся, як зазначено у відповіді TOB «AЛЛO», ФОП ОСОБА_5 , на звернення позивача про повернення коштів. Дійсно, коробку він відкрив, бо як інакше позивач ще міг впевнитися в тому, що його було введено в оману стосовно призначення придбаного ним товару. Позов обґрунтований вимогами ст. 4, 9, 12, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживача», ст. 23 ЦК України.

Ухвалою суду від 09.07.2019 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали. Ухвала суду отримана ТОВ «АЛЛО» 26.07.2019, ФОП ОСОБА_5 - 14.08.2019 року.

08.08.2019 до суду від ТОВ «АЛЛО» (відповідач-2) надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що TOB «AJIJIO» позов не визнає, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Машинку для підстригання Moser 1591-0062 ChroMini Pro позивач придбав у ФОП ОСОБА_5 , що підтверджує видаткова накладна № S2 003 від 25.01.19, через веб-сайт https://allo.ua. Вказаний веб-сайт TOB «АЛЛО» є платформою для розміщення пропозицій про продаж товарів Продавцями. Продавець - юридична особа або фізична особа-підприємець, яка розміщує на Сайті інформацію про товари, які реалізує та послуги, які пропонує. Продавцем на даному сайті може бути як TOB «АЛЛО», так і будь-яка особа, якій був наданий дозвіл на розміщення відомостей про товар або послуги. В рамках співробітництва ФОП ОСОБА_5 надано право на реалізацію своєї продукції на вищенаведеному сайті. А оскільки Позивач придбав товар у ФОП ОСОБА_5 , грошові кошти за товар було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_5 , то TOB «АЛЛО» не повинно нести відповідальність, як продавець товару, тому що TOB «АЛЛО» не є продавцем товару у зв`язку з чим є неналежним Відповідачем у даній справі. Також зазначає, що факт того, що товар не влаштовує Споживача ( ОСОБА_1 ) було виявлено не в момент його отримання та повернутий товар мав сліди використання та нетоварний вигляд, ФОП ОСОБА_5 правомірно відмовив Позивачеві у задоволені вимоги щодо повернення сплачених за товар грошових коштів. На підставі зазначеного, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «АЛЛО» про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення суми вартості товару, неустойки та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

16.08.2019 до суду від ФОП ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву. ФОП ОСОБА_5 вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Пояснює, що веб-сайт www.allo.ua виступає вітриною, на якій різні суб`єкти господарювання здійснюють свою підприємницьку діяльність, пропонуючи відвідувачам продукцію для реалізації. Зазначає, що між TOB «АЛЛО» (Адміністратор) та ФОП ОСОБА_5 (Учасник) укладено договір про співробітництво № 1 від 01.12.2018, відповідно до умов якого веб-сайт Адміністратора (www.allo.ua) виступає вітриною (платформою) для продажу товарів Учасника, останній на підставі даного договору має можливість розміщувати на такому сайті інформацію про товари з метою пропонування таких товарів до продажу необмеженому колу осіб. Таким чином, в рамках співробітництва ФОП ОСОБА_5 реалізує свою продукцію на вищенаведеному сайті. Позивач замовив на www.allo.ua машинку для підстригання Moser 1591-0062 ChroMini Pro чорна, за яку сплатив грошові кошти у сумі 2 237,00 грн. та 50,00 грн. за додаткові послуги ФОП ОСОБА_5 26.01.2019 Позивач, звернувся до TOB «АЛЛО» із заявою про обмін товару або повернення грошових коштів, у зв`язку з тим, що товар не підійшов. Вказану заяву ОСОБА_1 TOB «АЛЛО» передало мені, оскільки саме я є продавцем товару. На заяву, надано відповідь позивачу за вих. № 28/01 ВГ від 05.02.19р. про відмову в задоволенні заявленої вимоги, оскільки під час огляду товару були виявлені сліди використання та втрачений товарний вигляд (залишки волосся, потертості та розірвана упаковка, що зафіксовано на фотознімках. Також відповідач 1 зазначає, що під час отримання товару позивачем жодних зауважень щодо стану товару, комплектності та інших критеріїв не було заявлено, тобто товар, під час отримання, задовольнив позивача за його формою, габаритами, кольором, розміром. Таким чином, факт отримання товару за експрес-накладною №4507 від 26.01.19 підтверджує відсутність будь-яких претензій до товару з боку позивача. Вважає, що оскільки позивач не зберіг одержаний товар у незмінному стані - у нього не має правових підстав на повернення грошових коштів/обмін товару на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів». З приводу посилань позивача на те, що на сайті allo.ua товар зазначено як машинка для стрижки, але виявилася машинкою для окантовки пояснює, що на сайті allo.ua зазначено, що вищенаведений товар дозволяє легко і максимально точно виконувати точну окантовку навколо шиї, за вухами, на потилиці, бакенбардах і бороді, також наявна насадка, що йде в комплекті та дозволяє регулювати висоту зросту волосся від 3 до 6 мм, тобто регулювати довжину стриження. Крім того, відповідно до інструкції до товару зазначено, зокрема, що машинка призначена виключно для стриження людей (голова, борода, брови). Звертає увагу суду, що позивач мав змогу ознайомитися з інформацією про товар під час замовлення та під час його отримання. Таким чином, Позивач отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар. На підставі зазначеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_5 просить відмовити в повному обсязі.

05.09.2019 до суду від відповідача 2 (ТОВ «АЛЛО») надійшли до суду додаткові пояснення до відзиву. У додаткових поясненнях зазначено, що під час проведення вищевказаного заходу представником відповідача-2 було надано письмові пояснення щодо діяльності веб-сайту www.allo.ua та про розміщення відповідача-1 на даному Інтернет-ресурсі інформації про товари з метою пропонування таких товарів до продажу необмеженому колу осіб. В результаті проведення перевірки було встановлено, що дійсно TOB «АЛЛО» не є продавцем товару, який був придбаний позивачем. Враховуючи значене, вважає, що в діях TOB «АЛЛО» не вбачається жодних порушень законодавства України, про що головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області було підписано акт щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів №001675 від 11.05.2019 року.

06.09.2019 до суду від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзиви. У відповіді зазначено, що позивачем разом з позовом до суду було надано доказ - Скрін-опис з сайту інтернет - магазину «АЛЛО» - де чітко зазначено, що придбана Позивачем машинка Moser 1591-0062 ChroMini Pro безпосередньо призначена для стрижки волосся, але, як з`ясувалося пізніше, виявилася зовсім не машинкою для стрижки, а машинкою для окантовки. Пояснює, що перед здійсненням покупки товару, позивач детально й уважно ознайомився з його описом на сайті продавця. Водночас, позивач з інструкцією на товар, яка безпосередньо додається до нього, не ознайомлювався, бо, як він взагалі міг подумати, що на самому сайті інформація не буде відповідати дійсності. І крім цього, зазначена інструкція укомплектована разом із машинкою, до якої у позивача перед здійсненням замовлення не було доступу. Вважає, що не є належним, допустимим та безспірним доказом при розгляді справи фото машинки, прикладені відповідачем до відзиву, оскільки позивач машинкою не користувався і повертав її в первісному, незмінному, товарному вигляді. Звертає увагу, що придбану машинку позивач повернув в день отримання.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представники відповідачів заперечували щодо задоволення позовних вимог, аргументуючи мотивами, викладеними у відзивах.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторонами не заперечується, що 25.01.2019 ОСОБА_1 оформив заявку в інтернет-магазині ТОВ «АЛЛО» (http://allo.ua) на придбання товару, а саме: машинку для стрижки Moser 1591-0062 ChroMiniPro чорна. Про дату продажу товару - 25.01.2019 року свідчить також копія гарантійного талону (т.1 а.с. 9) і накладна № S2 003 від 25.01.2019, з якої вбачається, що продавцем товару є ФОП ОСОБА_5 , а отримувачем - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 26).

Не заперечується сторонами, що оплата позивачем коштів за товар надійшла на банківський рахунок ФОП ОСОБА_5

26.01.2019 позивачем було отримано вищевказаний товар у відділенні перевізника «Нова Пошта», що підтверджується скін-шотом з сайту «Нова пошта» (т. 1 а.с. 12) та експрес-накладною № 4507 від 25.01.2019 року (т. 1 а.с. 54).

Як вбачається з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні 08.11.2019 року, замовлений товар під час приймання він не оглядав. Дійсно, коробку він відкрив, після чого дізнався, що його було введено в оману стосовно призначення придбаного ним товару. А саме придбаний товар - машинка, заявлена на офіційному сайті інтернет-магазину як машинка для стрижки волосся, виявилася машинкою для окантовки. Товар був повернутий ТОВ «АЛЛО» у день його отримання, оскільки машинка не влаштувала позивача за своїми функціональними властивостями.

26.01.2019 ОСОБА_1 було повернуто товар через відділення перевізника «Нова Пошта» на адресу ТОВ «АЛЛО». (т. 1 а.с. 10).

Не заперечується відповідачами, що вищевказану заяву від 26.01.2019 року TOB «АЛЛО» було передано продавцю - ФОП ОСОБА_5

05.02.2019 ФОП ОСОБА_5 було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його вимог, оскільки під час огляду товару працівниками магазину було виявлено: сліди використання та втрачений товарний вигляд, а саме залишки волосся, потертості та розірвана упаковка, що зафіксовано на фотознімках. (т. 1 а.с. 8, 47-53).

11.05.2019 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області було підписано Акт щодо додержання суб`єктом господарювання (ТОВ «АЛЛО») вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів № 001675 від 11.05.2019, відповідно до якого порушень не виявлено.

Відповідно листа Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 7-4/1909367 від 13.05.2019 зазначається, що фахівцями Головного управління, на підставі погодження Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, здійснено вихід для проведення позапланової перевірки державного нагляду (контролю) ФОП ОСОБА_5 , ТОВ «АЛЛО» в ході якого встановлено, що ФОП ОСОБА_5 господарську діяльність за адресами, які зазначено у погодженнях Мінекономрозвитку, а тому перевірка законності їх господарської діяльності неможлива, місце провадження ФОП господарської діяльності не встановлено. Під час проведення позапланового заходу державного нагляду за дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів ТОВ «АЛЛО», представником надані пояснення, щодо розміщення ФОП ОСОБА_5 на веб-сайті http://allo.ua інформації про товари з метою пропонування таких товарів до продажу необмеженому колу осіб на підставі договору про співробітництво від 01.12.2018. Також надано висновок, що продавцем товару є ФОП ОСОБА_5 .

Вважаючи свої права як споживача порушеними, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, 4, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, заслухавши їх пояснення, надані в судовому засіданні, покази свідка та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 5 ст. 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Частиною третьою статті 698 ЦК України передбачено, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку, є договором, укладеним на відстані.

Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених на відстані, які стосуються: 1) правочинів з нерухомим майном, крім оренди такого майна; 2) правочинів з цінними паперами; 3) фінансових послуг; 4) продажу товарів торговельними автоматами; 5) телекомунікаційних послуг; 6) правочинів, здійснених на аукціоні, якщо участь у ньому можлива і без використання засобів дистанційного зв`язку. Перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов`язання та інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Підтвердження інформації не вимагається, якщо послуга надається засобами дистанційного зв`язку і оплачується через оператора телекомунікаційних послуг.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Таким чином судом встановлено, що саме між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу товару за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме шляхом оформлення позивачем замовлення через інтернет - магазин ТОВ «Алло» (http://allo.ua).

Судом, з пояснень представника позивача та представників відповідачів у судовому засіданні 08.11.2019 року встановлено, що на сайті ТОВ «АЛЛО» http://allo.ua відсутня інформація про дійсного продавця - ФОП ОСОБА_5 , а також при здійсненні оплати товару позивачем через сайт в режимі он-лайн, то позивач не може дізнатись про отримувача коштів, які сплачені. Представник ТОВ «АЛЛО» пояснила, що програмне забезпечення встановлено таким чином, що платежі одразу надсилаються продавцю, у даному випадку кошти надходять на банківський рахунок ФОП ОСОБА_5 .

За змістом ч. 4 і ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою-дев`ятою статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 - ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору. У разі коли продавець (виконавець) або третя особа надала споживачеві кредит на суму коштів за договором, укладеним поза торговельними або офісними приміщеннями, такий кредит втрачає чинність у момент розірвання договору. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч. 3 і ч. 4 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця - фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними.

Будь-які умови договору, що обмежують права покупця - фізичної особи порівняно з правами, встановленими, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Зазначене стосується і обмеження права споживача на розірвання укладеного на відстані договору шляхом повідомлення продавця про це протягом 14 днів з моменту отримання товару (ч. 4 ст. 13 вказаного Закону).

Щодо посилання позивача та її представника на ненадання споживачу своєчасно повної, достовірної та доступної інформації, то суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Отже, розірвання договору може бути наслідком ненадання інформації у разі, якщо відсутність такої інформації спричинила придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, або неможливість використання придбаної продукції.

Між тим, наявність таких наслідків представником позивача доведена, оскільки на сайті ТОВ «АЛЛО»:

- відсутня інформація стосовно продавця товару;

- у найменуванні товару зазначено «Moser 1591-0062 ChroMini Pro чорна - найпопулярніша акумуляторна машинка для стрижки…», а у описі Професійна якість і продуктивність зазначено, що «… ножовий блок дозволить легко і максимально точно виконувати точну окантовку навколо шиї, за вухами, на потилиці, бакенбардах і бороді.».

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_5 , відмовляючи позивачеві у задоволенні його вимог у заяві від 26.01.2019, послався на те, що під час огляду товару працівниками магазину було виявлено: сліди використання та втрачений товарний вигляд, а саме залишки волосся, потертості та розірвана упаковка, що зафіксовано на фотознімках.

Фото, надані відповідачем 1 - ФОП ОСОБА_5 , суд вважає неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України. З даних фото неможливо встановити, що вони стосуються предмета доказування, дати і часу їх виготовлення.

Отже, той факт, що сліди використання товару, який було повернуто покупцем ТОВ «АЛЛО», наявні з вини споживача - не доведено.

Між тим, скориставшись своїм правом, позивач побажав розірвати договір-купівлі продажу товару.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач протягом встановленого Законом України «Про захист прав споживачів» строку - протягом чотирнадцяти днів звернувся до продавця із вимогою про повернення грошових коштів за повернутий товар і отримавши відмову, правомірно звернувся до суду із вимогою про розірвання договору купівлі-продажу товару, стягнення грошових коштів за повернутий товар та стягнення неустойки.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідачів солідарно на користь позивача моральної шкоди, то суд прийшов до наступного висновку.

Правовідносини у даній справі виникли між споживачем товарів та їх продавцем.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Судом прийнято до уваги, що Закон України «Про захист прав споживачів» не містить прямої вказівки на те, що моральна шкода відшкодовується тільки в разі коли продукція (послуги) є небезпечними для життя і здоров`я людей, а відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав, здійснюється відповідно до закону.

На що також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 по справі № 490/8831/15-ц.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем зазначено в чому полягає ця шкода, і зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.

Водночас, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Судом встановлено наявність спричинення ФОП ОСОБА_5 моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Натомість судом не встановлено наявності протиправних дій з боку ТОВ «АЛЛО» відносно позивачки і, відповідно, причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) ТОВ «АЛЛО» та завданою шкодою позивачу.

Згідно з ч. 1, ч. 4, ч. 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Встановлені судом обставини справи на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із порушенням його прав як споживача ФОП ОСОБА_5 . Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача ФОП ОСОБА_5 , характер моральних страждань, яких зазнав позивач, враховуючи певні його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача ФОП ОСОБА_5 , необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення відповідача до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ФОП ОСОБА_5 на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1 000,00 гривень.

В частині стягнення з відповідачів ФОП ОСОБА_5 і ТОВ «АЛЛО» на користь позивача 4 000,00 гривень моральної шкоди слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими і недоведеними, враховуючи вищезазначене. Також не підлягають й задоволенню вимоги щодо соліданого стягнення з відповідачів, стягнення з ТОВ «АЛЛО» моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом розірвання договору купівлі-продажу товарів, а саме: машинки для стрижки MOSER 1591-0062 ChroMiniPro, укладеного 26.01.2019 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 і ОСОБА_1 та стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачених ним коштів на виконання договору купівлі-продажу товарів від 26.01.2019 в сумі 2 369,46 гривень, а також моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог, а саме: в частині солідарного стягнення із відповідачів на користь позивача коштів на виконання договору купівлі-продажу товарів від 26.01.2019 , неустойки, та моральної шкоди; в частині стягнення із ТОВ «АЛЛО» на користь ОСОБА_1 сплачених коштів на виконання договору купівлі-продажу товарів від 26.01.2019, неустойки та моральної шкоди; в частині стягнення із фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та моральної шкоди в сумі 4 000,00 гривень - слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Тому, враховуючи вищевказане та положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача ФОП ОСОБА_5 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 683,41 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з яких: 384,20 гривень - за вимоги немайнового характеру (оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов в частині носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну); 299,21 гривень - пропорційно задоволеним позовним вимогам майнового характеру (38,94%).

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 90, 133, 137, 141, 158, 223, 229, 235, 258, 259, 263-266, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу від 25.01.2019 стягнення суми вартості товару, стягнення неустойки за затримку повернення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу товарів, а саме: машинки для стрижки Moser 1591-0062 ChroMini Pro від 25.01.2019, укладений між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачені ним кошти на виконання договору купівлі-продажу товарів від 25.01.2019 в сумі 2 369,46 грн., неустойку згідно ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 2 369,46 грн. та моральну шкоду в сумі 1 000, 00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 683,41 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28.01.2020.

Повне рішення складено 30.01.2020.

Суддя І.П. Соболєва