РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Якуші Н.В.,

при секретарі судових засідань - Коваль А.О.,

за участі сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 08.09.2007 року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказав, що під час розірвання шлюбу подружжя не мало спору з приводу місця проживання дітей та черговості побачень з батьками. Сторони вирішили, що діти залишаться проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 і матимуть можливість бачитись з батько у будь-який момент без обмежень у часі. Якийсь період часу суперечок між сторонами не було. Однак згодом обставини змінились, відносини колишнього подружжя погіршились, що призвело до маніпулювання ОСОБА_2 шляхом обмеження можливості батька у спілкуванні з дітьми. У зв`язку з цим їх старший син ОСОБА_6 з власної волі та за особистим бажанням переїхав проживати до нього та з весняних канікул 2018 року по теперішній час проживає з ним. Повертатись до матері не бажає. Вказав, що він проживає в м. Харкові зі своїми батьками у приватному житловому будинку. Наголошував, що проживаючи з ним, ОСОБА_6 має всі умови для нормального життя та розвитку, добре харчується, відвідує заклади спортивного розвитку, добре навчається, має окрему кімнату для задоволення потреб в особистому просторі та саморозвитку. Зазначив, що він, як батько контролює виконанням сином домашніх завдань, піклується та забезпечує додаткові можливості у розвитку особистості та отриманні освіти. Вказував, що ОСОБА_6 додатково вивчає англійську мову, займається спортом, вартість занять оплачується батьком. Крім того він повністю фінансово утримує сина, купляє йому необхідний одяг, спортивний інвентар, підручники та інше. Також піклується про оздоровлення сина, забезпечує та фінансує літній оздоровчий відпочинок сина. Вказав, що зараз він не працює, проте має певні заощадження. Також наголосив, що у 2018 році він отримав у дарунок 1 300 000,00 грн. від своєї сестри, які задекларував належним чином. Вказані кошти є достатнім та належним джерелом доходу для утримання себе та своїх дітей. Також зазначив, що на колишній роботі та за місцем проживання від характеризується позитивно, що підтверджено службовою характеристикою та поясненнями сусідів. Крім того, його родина не має шкідливих звичок, сам він та члени його родини пройшли профілактичний наркологічний огляд, за результати якого ознак наркологічних захворювань не має. Як свідомий громадянин він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, виховувати свою доньку, спілкуватись з нею, віддаючи своє тепло та батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування з дитиною спричинить шкоду не існує. Мати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повсякчас умисно чинить перешкоди йому у вільному спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим він звертався до правоохоронних органів, проте йому було рекомендовано з даного приводу звернутись до суду. Вказав, що постійні маніпулювання ОСОБА_2 та психологічний тиск на дітей з метою виявлення у дітей неприязного відношення до батька, неодноразова моральна та соціальна атмосфера вдома й спричинили бажання ОСОБА_6 піти від матері проживати до нього. Окрім того, наголошував, що ОСОБА_2 створює перешкоди у забезпечені ним літнього відпочинку ОСОБА_4, ухиляється від дачі довіреностей на виїзд дитини за кордон, спричиняючи переживання для ОСОБА_6 . Сам же він не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з ОСОБА_6 протягом того часу, з якого ОСОБА_6 проживає з ним, контролює, щоб ОСОБА_6 повідомляв матір про свої справи, стан здоров`я. У тому числі і сам у письмовому вигляді повідомляє відповідача про місцезнаходження ОСОБА_6 . Враховуючи наведене, вважає за доцільне визначити проживання ОСОБА_4 з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

13 вересня 2018 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому остання просила суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з нею. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що дійсно, 08.09.2007 року між нею та позивачем ОСОБА_3 було укладено шлюб. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розірвання шлюбу діти проживали з нею та ніяких спорів з приводу місця проживання дітей не було. Однак з квітня 2018 року, позивач самовільно, без погодження з нею, без будь-якого попередження змінив місце проживання їх сина ОСОБА_6 , відібравши в неї дитину. На цей час їх син проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а їх донька ОСОБА_8 проживає з нею. Наголошувала, що ОСОБА_3 неодноразово вдавався до підступних дій, намагаючись забрати в неї і другу дитину. З моменту народження кожної дитини до квітня 2018 року діти проживали з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Це житло належить їй на праві власності. В зазначеній чотирьохкімнатній квартирі для кожної дитини були облаштовані окремі кімнати, кожен з дітей за місцем проживання має чимало друзів, знайомих, певне коло осіб з якими налагоджені добрі стосунки. Вказала, що працює в Харківському національному університеті ім.. В.Н. Каразіна на посаді доцента кафедри державно-правових дисциплін юридичного факультету, має достатній стабільний заробіток, який надає можливість забезпечувати дітям належний рівень життя, харчування, освіти, позашкільного розвитку та оздоровлення. Має позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, не страждає залежність від вживання спиртних напоїв та наркотичних речовин. Зазначала, що до квітня 2018 року вона займалась вихованням обох дітей, утримувала сина та доньку, купляла їм одяг, підручники та інші речі, займалась їх оздоровленням. В період з 2014-2015 р.р. ОСОБА_9 відвідував гуртки, займався танцями, відвідував музикальну школу та інші різноманітні гуртки, плавання. Піклуючись про усесторонній розвиток сина, вона стала ініціатором відвідування сином додаткових занять з англійської мови і «Інтернешиналхаус» протягом 2015-2016 навчальних років і весь час сплачувала кошти за ці зайняття. Також вона створила найсприятливіші умови і для розвитку ОСОБА_8 . Їх дока ОСОБА_8 також з 2017 року по теперішній час відвідує мистецьку студію, з 2016-2017 р.р. відвідувала бальні танці, відвідує гуртки з хореографії, вокалу, приймає участь у конкурсах та атестаційних змаганнях. Після розлучення у 2015 році вона неодноразово вивозила дітей на оздоровлення за межі України. Враховуючи наведене вважала, що доцільним визначити місце проживання дітей разом з нею. Вказала, що ОСОБА_3 з 2015 року постійно спілкувався з дітьми, приймав участь в їх вихованні, вона цьому не перешкоджала. Але наголошувала, що неодноразово були випадки коли зловживаючи своїми правами позивач не повертав дітей в обумовлений строк чи повертав дітей хворими. На теперішній час, вона наголосила, що ОСОБА_3 постійно чинить перешкоди у її спілкуванні з сином, позбавляв його можливості подорожі до Іспанії з рідною сестрою та нею, як матір`ю. Також позивач безвідповідально ставиться до своїх дітей, цьому підтвердженням є відеоролики сина в соціальних мережах. Посилання ОСОБА_3 на створення перешкод з її боку у забезпеченні літнього відпочинку є таким, що не відповідає дійсності. Вона, як мати багато разів протягом квітня-червня 2018 року зверталася до ОСОБА_3 надати їй можливість провести час із сином та донькою, проте, навіть надавши нотаріально засвідчену згоду, він приховував місцезнаходження ОСОБА_6 . З додатків до позовної заяви вбачається, що дитина усе літо провела в таборах, а не в родинному колі. 12.01.2018 року ОСОБА_3 без попередження та узгодження з нею забрав доньку ОСОБА_8 з дитячого садочка, утримував її у себе вимкнувши телефон. Згодом ОСОБА_8 пояснила, що пішла з дитячого садка з позивачем лише тому, що з ним був ОСОБА_6 . Коли позивач вийшов на зв`язок, вона спромоглася переконати його відвести доньку на зайняття по малюванню, а коли наприкінці занять забрала та хотіла відвести її додому, ОСОБА_3 напав на неї, штовхав, виривав доньку з її рук, перелякав їх з дитиною, штовхнув ОСОБА_10 та намагався відібрати в неї телефон, на який вона стала фіксувати його дії. Зазначала, що з грудня 2016 року ОСОБА_3 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, а на теперішній час не працює. Вказала, що відношення позивача до обох дітей, характер його дій, грубість та зухвалість призвели до того, що донька ОСОБА_8 не бажає бачитись з батьком та навіть боїться його. Крім того, позивач ОСОБА_3 просить суд визначити проживання з батьком тільки однієї дитини - ОСОБА_6 . Однак вона та ОСОБА_3 мають двох спільних дітей, які є рідними братом та сестрою. До квітня 2018 року діти проживали разом, спілкувались та проводили дозвілля разом, вони прив`язані один до одного, мають дружні, теплі стосунки. Визначення місця проживання сина з батьком призведе до розлучення рідних брата та сестри. Крім того, відповідач налаштовує їх сина ОСОБА_6 проти неї. З квітня 2018 року вона неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з проханням зустрітися та поспілкуватися з сином, проте ОСОБА_3 жодної інформації щодо ОСОБА_6 не надавав, усіляко уникав будь-якого контакту, перешкоджав їх побаченням з сином. Крім того, після самовільної зміни проживання сина, ОСОБА_3 , без її згоди, без урахування інтересів дитини змінив і його місце навчання. З січня 2018 року ОСОБА_6 не відвідує «Комп`ютерну академію «Шаг» та басейн, що свідчить про нехтування батьком інтересами дитини щодо її подальшого всебічного розвитку. Наголошувала, що мали місце випадки пересування ОСОБА_6 самостійно на таксі та користування міським транспортом без супроводу дорослих. Вважала, що ОСОБА_3 порушує її права як матері на спілкування з дитиною, порушує права дитини на спілкування з нею, несумлінно виконує свої батьківські обов`язки. Як результат його агресивних дій, донька боїться батька, не бажає бачитись з ним та починає плакати в його присутності.

05.11.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на зустрічний позов від ОСОБА_3 , в якому зазначено, що він заперечує проти його задоволення в повному обсязі. Позивачем за зустрічним позовом на підтвердження викладених у зустрічному позові доводів не надано жодних і належних доказів, що свідчить про недоведеність позовних вимог. Вказав, що він бере активну участь у навчанні та вихованні дитини, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, крім того, з метою забезпечення інтересів дитини купує одяг, взуття, робить подарунки, перераховує грошові кошти на картковий рахунок. Посилання ОСОБА_2 на відсутність у нього власного житла та постійного доходу спростовується електронною декларацією за 2017 рік, в якій зазначено, що в його вільному доступі знаходиться на праві користування будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, у відповідності з актом обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Холодногірського району ДССД ХМР, 04.09.2018 року було проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 та встановлено, що житло розміщено на 2 поверсі 2 поверхового будинку, складається з 5 кімнат. Будинок новий, з сучасним ремонтом, облаштований новими сучасними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дітей облаштована окрема кімната з сучасним ремонтом, 2 диванами, столом для занять, шафою, телевізором, комп`ютером. В Акті обстеження зазначено, що ОСОБА_3 створені необхідні умови для проживання та виховання дітей. Також, 22.10.2018 року та 23.10.2018 року ОСОБА_4 проходив психологічне тестування в центрі психології та логопедії «Старт». За результатами дослідження практичним психологом ОСОБА_11 було надано психологічний висновок від 31.10.2018 року. Висновок вказує на психоемоційне ставлення дитини ОСОБА_12 до своїх батьків. Зокрема, що дитина не задоволена рівнем емоційної близькості з матір`ю та у взаємодії з нею відчуває емоційний дискомфорт. Поруч з цим, ОСОБА_6 відчуває велику потребу у взаємодії з батьком, сприймає батька як людину, що задовольняє його важливі потреби в безпеці, відчуває себе захищеним та значущим. Крім того, враховуючи згоду самої дитини ОСОБА_4 на проживання з батьком та те, що він своєю родиною вважає батька, бабусю, дідуся, які постійно піклуються про його фізичний стан та розвиток, приділяють належну увагу вихованню та навчанню, можна зробити висновок, що проживання з батьком повністю відповідає інтересам дитини.

10.12.2018 року через канцелярію суду надійшли заперечення ОСОБА_2 на відзив відповідача за зустрічним позовом. В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно, ОСОБА_3 укладено договір з ГО «Футбольна школа «Мастер м`яча» від 01.09.2017 року, проте, протягом того часу, коли ОСОБА_9 проживав з нею та відвідував зайняття в спортивній школі, відвозив та привозив на зайняття ОСОБА_6 колишній чоловік сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_13 по вівторках та четвергах. Це є також підтвердженням того, що ОСОБА_3 протягом тижня в м. Харкові не було. Також, ОСОБА_3 укладено контракт №2 від 01.04.2018 року з ПП «Українсько-британський коледж», проте піклуючись про всебічний розвиток сина, вона, стала ініціатором відвідування сином додаткових занять з англійської мови в «Інтернешиналхаус» протягом 2015-2016 навчального року, зазначила, що весь час сплачувала кошти за ці зайняття вона. Сторону в договорі про надання освітніх послуг було змінено не за її ініціативою та без її згоди. Відповідач долучив договір щодо надання тотожних послуг від 01.04.2018 року, оплатив ці послуги лише 1 раз у квітні 2018 року. Посилання на придбання путівки в оздоровчий центр «Червона гвоздика» також є необґрунтованим, оскільки вона неодноразово у своїх листах, смс повідомленнях зверталась до ОСОБА_3 з питанням коли саме вона як мати зможе організувати дітям відпустку, на що відповіді не отримала. Щодо надання матеріальної допомоги дітям, то в січні 2018 року ОСОБА_3 придбав ОСОБА_6 зимову куртку та взуття, спортивну форму та дві пари кросівок. Усе інше протягом усього часу купляла вона. Окрім того, незрозуміло на які карткові рахунки ОСОБА_3 перераховував грошові кошти, хто є їхнім власником і хто розпоряджається вказаними коштами. Також є незрозумілим яким чином та на які кошти він збирається утримувати ОСОБА_4 , оскільки він останні 2,5 роки був у відпустці без збереження заробітної плати. Посилання ОСОБА_3 стосовно отримання дарунку від ОСОБА_14 у розмірі 1 300 000 грн. носить фіктивний характер, оскільки остання за час їхнього шлюбу ніде не працювала. Щодо акту обстеження умов проживання, то ОСОБА_3 не є власником зазначеного будинку, не має в ньому реєстрації. Син ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Ця квартира належить їй на праві приватної власності. Крім того, вона має у приватній власності ще одну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, незрозумілим є коло осіб, які мешкають в будинку АДРЕСА_4 , оскільки в матеріалах справи наявні 2 довідки, суперечливі одна одній. Також, з копій протоколів допиту свідків - сусідів, то там теж відсутня єдина позиція, хто саме та з яких підстав мешкає в будинку. Стосовно проведення обстеження їх сина ОСОБА_6 в центрі психології та логопедії «Старт», то 26.10.2018 року вона направляла листи на адресу ОСОБА_3 та на адресу зазначеного центу, в яких висловлювала свою категоричну незгоду щодо проведення такого тестування. Вважає, що на дитину було здійснено психологічний тиск з боку ОСОБА_3 та з боку психолога, яка не мала права проводити зазначене дослідження без її згоди. Крім того, з листа ОСОБА_3 від 26.10.2018 року вбачається, що він пропонує закінчити всі спори, визначити місце проживання ОСОБА_6 з ним, а ОСОБА_8 з мамою, тобто пропонує розлучити найрідніших людей, а в разі її незгоди ОСОБА_3 передбачає, що буде програмувати ОСОБА_6 тікати з дому, знову буде поліція та інші дії, які будуть підривати психічне здоров`я дитини та розвиток негативного ставлення до матері.

10.12.2018 року від третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківській міської ради надійшли письмові пояснення по справі, в яких було зазначено, що відповідно до ч.5 ст. 19 СК України Департамент надав до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Просили суд розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування.

29 грудня 2018 року до суду надійшла відповідь на заперечення на відзив від позивача за первісним позовом ОСОБА_3 , в якій зазначено, що він сумлінно та належним чином виконує батьківські обов`язки, бере активну участь у навчанні та вихованні дітей, приділяє їм достатню увагу, піклується та забезпечує всім необхідним. Вказав, що проживання сина з ним буде повністю відповідати інтересам дитини, оскільки базуватиметься на постійному, дбайливому догляді в комфортних умовах, які забезпечують сприятливе середовище для розвитку дитини. ОСОБА_2 довела свого старшого сина до того стану, коли хлопець переїхав жити до батька. Крім того, ОСОБА_4 сам згоден на проживання з батьком, задоволений рівнем емоційної близькості з батьком.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_17 від 03.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_17 від 05.11.2018 року прийнято до розгляду зустрічний позов.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_17 від 19.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення судової психолого-лінгвістичної експертизи.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_17 від 19.04.2019 року по справі призначено судову психологічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24.07.2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_16 , який діє в інтересах ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 року скасовано. У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення психологічної експертизи відмовлено.

13 квітня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями на підставі звільнення з посади судді ОСОБА_17 відповідно до п.2.3.50 Положено про АСДС винятково, у разі коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №924/0/15-20 від 09.04.2020 року «Про звільнення ОСОБА_18 з посади судді у відставку» цивільна справа за вищевказаним позовом розподілена в провадження судді ОСОБА_19

22 квітня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями на підставі звільнення з посади судді ОСОБА_19 відповідно до п.2.3.50 Положено про АСДС винятково, у разі коли суддя у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи (рішення Вищої ради правосуддя №1000/0/15-20 від 16.04.2020 року «Про звільнення ОСОБА_19 з посади судді у відставку» цивільна справа за вищевказаним позовом розподілена в провадження судді Якуші Н.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, в задоволенні зустрічних вимог відносно ОСОБА_4 просили відмовити, відносно ОСОБА_20 - закрити провадження за відсутності предмету спору.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог в повному обсязі. Зустрічний позов просила суд задовольнити, долучила до матеріалів справи письмовий виступ у дебатах.

Представник третьої особи: Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмові пояснення про розгляд справи без їх участі, разом з висновком опіки та піклування служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

У процесі судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2007 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 року шлюб було розірвано (т.1 а.с.9).

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ). Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.10-11).

Також судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_5 проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 мешкає в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності його матері - ОСОБА_21 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.09.2012 р., виданим виконавчим комітетом Харківської міської ради.

Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12 ЯЯУ №098317 у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ознак наркологічних захворювань не виявлено (т.1 а.с.21).

Відповідно до довідки, виданої 20.06.2018 р. ДОП СП Холодногірського ВП ГУ НП в Х/о Ізвєкова Р.В. ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_6 а з 2014 року. За місцем мешкання характеризується позитивно, з сусідами веде дружні стосунки, спиртні напої та наркотичні речовини не вживає. Громадський порядок не порушує (т.1 а.с.24).

Відповідно до службової характеристики старшого оперуповноваженим з ОВС управління ВБ ГУ ДФС в Запорізькій області від 11.05.2018 року ОСОБА_3 за час служби характеризувався позитивно.

Відповідно до характеристики доцента кафедри державно-правових дисциплін юридичного факультету Харківського національного університету ім.. В.Н. Каразіна ОСОБА_2 остання характеризується з позитивної сторони, претензії та зауваження керівництва до роботи ОСОБА_2 відсутні.

Як вбачається з довідки ДУ «Дошкільний навчальний заклад №69» м. Харкова зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відвідує ДУ «Дошкільний навчальний заклад №69» м. Харкова з вересня 2015 року по час надання довідки. Стосовно оформлення дитини у заклад дошкільної освіти зверталась мати - ОСОБА_2 . З вересня 2017 року ОСОБА_5 приводила та забирала мати дитини. Відомостей щодо участі батьків у вирішенні інших фінансових питань адміністрація закладу не має. Упродовж 2017/2018р.р. на дитячих святах та батьківських зборах була присутня мати. За консультаціями до практичного психолога ЗДО зверталась мати, запит стосувався щодо надання рекомендацій щодо нівелювання проявів тривожності у поведінці дитини. Зі слів вихователя ОСОБА_22 12.01.2018 р. дівчинку із закладу забрав батько з її старшим братом ОСОБА_6 . Поведінка дівчинки відповідала ситуації, занепокоєння дитина не демонструвала. 18.01.2018 року зі слів вихователя групи ОСОБА_23 під час денної прогулянки до дівчинки підійшов батько ОСОБА_3 . При спробі батька зав`язати розмову з дитиною дівчинка почала плакати та відказалася з ним розмовляти. Вихователь завела всіх дітей до закладу після чого батько покинув територію закладу. Інших відомостей щодо батька ОСОБА_3 у адміністрації закладу не має.

Згідно з інформацією адміністрації Харківської гімназії №1, де в період з 29.08.2014 по 08.06.2018 року навчався ОСОБА_9 , дитину до школи приводили та забирали - мати ОСОБА_2 , мати ОСОБА_2 (бабуся), батько ОСОБА_3 або бабуся ОСОБА_21 . За період навчання дитини батьківські збори відвідувала мати ОСОБА_2 , яка в усній формі зверталась до адміністрації гімназії з питань освіти ОСОБА_4 , цікавилась результатами його навчання та щодо визначення обсягу домашніх завдань. Батько, ОСОБА_3 підтримував зв`язок з класним керівником у телефонному режимі, цікавився результатами навчальної діяльності ОСОБА_6 та декілька разів відвідував школу.

Згідно з інформацією адміністрації Харківської загальноосвітньої школи №136, де з 03.09.2018 року навчається ОСОБА_4 , за період навчання, станом на 13.09.2018 року і мати і батько опікуються хлопчиком, відвідують школу, підтримують тісний зв`язок з класним керівником.

Згідно з інформацією Харківської міської дитячої клінічної лікарні №23, де малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходяться під наглядом фахівців з народження, догляд за дітьми здійснюють мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 . Поліклініку з дітьми відвідують обидва батьки.

Як убачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР про усунення визначення місця проживання малолітніх дітей від 06.12.2018 року №775, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_3 . Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно відповіді №384/0/202-20 від 07.02.2020 року Департаменту служб у справах дітей ХМР на скаргу ОСОБА_2 зазначено, що відсутні підстави для перегляду питання щодо доцільності проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_3 на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 складеного Службою у справах дітей по Холодногірського району ДССД м. Харкова 04.09.2018 року за дорученням ДССД вбачається, що обстеження проведено за адресою: АДРЕСА_5 . Житловий будинок двоповерховий, 1 поверх технічний, житлові кімнати на 2 поверсі. Житло належить бабусі дитини ОСОБА_21 . Умови проживання - будинок новий з сучасним ремонтом, облаштований новими сучасними меблями та побутовою технікою. Для дітей об лаштована окрема кімната з сучасним ремонтом, облаштована 2 диванами, столом для занять шафою, телевізором, комп`ютером. ОСОБА_3 створені умови для проживання та виховання дітей.

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , складеного Службою у справах дітей по Київському району м. Харкова 11.09.2018 року за дорученням ДССД від 03.09.2018 р. вбачається, що обстеження проведено за адресою: АДРЕСА_1 . Житло розташоване на 2 поверсі 4 поверхового будинку, складається з 4 кімнат, загальна площа 170 кв.м., житлова - 108 кв.м. Умови проживання добрі, квартира розташована в будинку з усіма зручностями. В квартирі сучасний ремонт, меблі, необхідна побутова техніка. Для дітей виділені окремі кімнати, де є ліжко, шафа для речей, книжок, спортивного знаряддя, іграшки, розвивальні ігри, ноутбук, телефон, письмовий стіл, сезонний одяг, взуття. Власником житла є ОСОБА_2 .

V. Норми права, що підлягають застосуванню.

Статтею 141 СК України та ч. 3 ст. 11 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який повинен подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно п. 72 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою КМУ України від 24 вересня 2008 року № 866 під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини.

VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дітей, що стало підставою для подачі чисельних позовів до суду.

Як встановлено судом, позивач за первісним позовом ОСОБА_3 з квітня 2018 року проживає разом із дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 та в даному будинку створені всі належні умови для проживання дитини та її розвитку.

Також, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає разом з матір`ю, відповідачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1 , де також створені належні умови для проживання дитини.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З урахуванням того, що сторони перебувають в рівних умовах і місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути визначене як з батьком так із матір`ю, тому керуючись принципом 6 Декларації прав дитини та звичайною практикою суд мав би визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю.

Разом з тим, частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

У судовому засіданні була заслухана думка сина сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який впевнено пояснив, що він проживає з батьком вже приблизно два роки, а мама проживає окремо від них. З батьком йому добре і він бажає проживати з батьком, який його любить та піклується про нього. З мамою він спілкується по телефону та іноді вони зустрічаються, але проживати з мамою не бажає. Зі школи його забирає батько, проте інколи він добирається самостійно. У нього є сестра ОСОБА_24 , яку він любить і йому з нею цікаво спілкуватись.

Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, та перш за все, враховуючи інтереси дитини, який має особисту прихильність до батька, ті обставини, що за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, суд вважає, що на даний час проживання дитини з батьком, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному, так і фізичному.

Суд вважає, що між матір`ю - ОСОБА_2 та дитиною - ОСОБА_25 існує певна психологічна перепона, яку на даний час вони не подолали.

Тому, задовольняючи позовні вимоги первісного позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що з урахуванням бажання дитини та його більшої прихильності до батька й наявності психологічної напруги дитини по відношенню до матері, в інтересах дитини, та з метою якнайменшого психологічного впливу на дитину на даний час місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має бути визначене разом батьком.

Разом з тим, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Посилання відповідача на те, що з боку позивача і членів його родини чиняться перешкоди у спілкуванні матері з сином, суд вважає безпідставними, оскільки не відносяться до предмету даного спору і можуть бути вирішені шляхом пред`явлення окремого позову.

Отже, на цей час визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, тож суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог первісного позову та про відмову в цій частині вимог зустрічного позову.

Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , суд дійшов до висновку, що у дитини на даний час існують психологічні перепони у відношенні до матері, дані взаємовідносини, насторога та відчуженість будуть поглиблені в разі прийняття рішення, яке буде суперечитиме бажанню дитини та приведуть до значного психологічного стресу у дитини.

Приведені доводи ОСОБА_2 , що позивач шляхом обману забрав сина ОСОБА_6 до себе, суд ставиться критично, оскільки такі доводи спростовані самою відповідачем в своєму відзиві та поясненнях, де вона зазначала, що за домовленістю із нею позивач забрав дитину на канікули, а потім дитина залишилась у батька.

Також суд критично відноситься до усіх долучених до матеріалів справи скріншотів переписки сторін, оскільки за своїм змістом вони відображають лише наявність конфліктної ситуації, яка склалась між сторонами вже протягом тривалого часу, проте жодним чином не є доказами у розумінні належності, які б впливали на висновки суду з приводу вимог, які заявлені у позовах.

Суд констатує, що питання щодо виїзду дітей за кордон разом із одним із батьків є спірним для обох зі сторін, і вважає, що цим питанням зловживають обидва з батьків, проте дослідження доводів сторін з цього приводу та надання їм оцінки, не входить до предмету розгляду цієї справи.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що після того, як ОСОБА_26 змінив місце свого мешкання та навчання, у нього змінилась його поведінка, він став більш агресивним та неконтрольованим, що на її думку сприяє саме виховання батька, то суд ставиться до них критично, оскільки докази таким доводам матеріали справи у собі не містять. Долучене до матеріалів справи відео із зображенням сторінки в мережі «Інстаграм» нібито малолітнього ОСОБА_6 не може бути взято до уваги з підстав того, що однозначних висновків з нього зробити не можливо, а висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Більш того, з висновку Департаменту служб у справах дітей чи іншими державними органами не встановлено будь-яких порушень з боку ОСОБА_3 у питаннях виховання сина, існування випадків притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за порушення виконання ним батьківських обов`язків відповідачем не доведені.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б стверджували про негативну поведінку позивача, що здійснення ним своїх батьківських прав та обов`язків, форми та методи його виховання і спілкування з дитиною призвели до будь - яких негативних наслідків щодо психологічного стану дитини, а також, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З наданих відповідей відділів поліції в Харківській області вбачається, що за заявами та скаргами відповідача неодноразово проводилися перевірки, в результаті яких встановлено відсутність події кримінального правопорушення, що вказує насамперед на неприязні стосунки між позивачем та відповідачем та повідомлення, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, для вирішення яких рекомендовано звернутися до суду.

Також суд не погоджується із доводами відповідача щодо того, що суд повинен відмовити позивачу у задоволенні його позовної вимоги з підстав відсутності у останнього самостійного доходу. З приводу цього, суд зауважує, що поняття самостійного доходу у Сімейному кодексі так і у Податковому відсутнє. Суд наголошує, що звичайно дитину не може бути передано тому з батьків, який не має нормального матеріального забезпечення, житлових умов, зловживає наркотиками, алкоголем тощо.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 матеріально забезпечений, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, за адресою його місця мешкання та дитини створені належні умови для проживання та розвитку. Більш того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що у 2018 році ОСОБА_3 задекларував у вигляді доходу (подарунок в грошовій формі) в розмірі 1 300 000 грн., що на думку суду є достатнім, щоб стверджувати про забезпеченість позивача.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей судом не є пріоритетом розмір доходу матері чи батька, а суд виходить виключно з бажання дітей, найкращих інтересів дітей та їх прихильності до кожного з батьків.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд вважає, що у питанні визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 суд навів вичерпані відповіді на усі суттєві аргументи сторін, а тому обов`язок щодо всебічного розгляду справи судом виконаний.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_20 разом із нею, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18.

Досліджуючи матеріали справи та надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає, що відповідач у зустрічному позові, хоча і наполягав на тому, що предмету спору не існує і що на час звернення із цим позовом порушення права позивача, за захистом якого вона звернулася, не було, суд вважає, що виходячи з того, що відповідач у справі має право визнати позовні вимоги позивача повністю або частково або заперечувати проти них, і сторона відповідача в судовому засіданні та у своїх письмових дебатах не визначилась зі своїм ставленням до позову, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі існує спір, який підлягає судовому розгляду.

Крім того, з особистої переписки сторін, з їх спілкування у судовому засідання вбачається напруга у відносинах з приводу спілкування з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також свідчить про наявність підстав для звернення до суду із вказаним позовом.

Так, за результати засідання комісії було прийнято рішення, що в інтересах малолітньої ОСОБА_5 комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради вважала доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю, ОСОБА_2 .

Таким чином, проаналізувавши обставини, які були встановлені в судовому засіданні, суд врахує те, що право позивача за зустрічним позовом на визначення місця проживання дитини з нею шляхом звернення з позовом передбачено законом і хоча відповідач не заперечував проти такого визначення місця проживання їх спільної дитини на час вирішення справи в суді, проте позов не визнав, а тому існування цих невизначеностей у правах і обов`язках сторін щодо місця проживання дитини безпосередньо впливає саме на інтереси дитини.

Отже, це свідчить про наявність предмета спору у справі, тому суд, враховуючи наведені судом обставини, вік малолітньої дитини, відомості про те, що на цей час дитина проживає разом з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю, буде відповідати інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному, а тому вважає визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, найкращих інтересів дітей, розвитку дітей в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та прихильності дітей до кожного з батьків, а також фактичне місце проживання сина з батьком, а доньки з матір`ю, враховуючи бажання дітей так і проживати надалі, суд прийшов до висновку про необхідність визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_3 , а малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Доводи відповідача, що при визначенні місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з позивачем діти будуть розділені та втратять родинні зв`язки, суд вважає безпідставними, так вирішується місце проживання дитини з одним із батьків, а не з іншими родичами чи особами, коли діти не повинні передаватись в різні чужі для них сім`ї. Крім того сторони є батьками обох дітей тому повинні вижити всіх заходів для спілкування дітей між собою та недопущення втрати між ними родинних відносин. Так як в судовому засіданні встановлено, що між дітьми на сьогодні існують теплі, доброзичливі відносини по відношенню одне до одного. В свою чергу роздільне проживання батьків та дітей не впливає на обсяг їх прав обов`язків по відношенню дітей.

VІІ. Судові витрати.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме п.10, де визначено, що при частковому задоволені позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, судом встановлено, що позивач при звернення із позовом сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відповідача ОСОБА_2 , при зверненні до суду із зустрічним позовом сплатила 704, 80 коп. При вирішені справи, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову та про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, тому з ОСОБА_2 відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп. (704,80/2).

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженця м. Харкова, з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 352,40 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР про визначення місця проживання дітей - задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженки м. Харкова, з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач за первісним позовом- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Представника позивача - адвокат Василинич Олена Анатоліївна, адреса для листування - м. Харків, вул.. Молочна, 38,

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Представник відповідача - адвокат Волік Ольга Віталіївна, адреса для листування:м. Харків, вул. Пушкінська, 96-А;

Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса для листування: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська 55.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2020 року.

Суддя