Справа № 747/227/19
Провадження № 2/747/5/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30.01.2020 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області у складі

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 вона проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу в період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року по АДРЕСА_1 . Від спільного проживання народились дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження сина відповідач відмовлявся подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяви про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини у книзі реєстрації народження був проведений в порядку ст. 135 СК України. Починаючи з лютого 2016 року відповідач залишив позивача з дитиною і з того часу перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач не має можливості належним чином утримувати дитину, оскільки не працює, утримує себе та дитину за рахунок власного господарства, але цих коштів недостатньо, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини та подати заяву до органів державної реєстрації актів цивільного стану, але відповіді не отримала, крім того, відповідач уникає зустрічей з позивачем, тобто ігнорує її вимоги та не бажає виконувати свій батьківський обов`язок. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала у повному обсязі і просила задовольнити, оскільки відповідач являється батьком її дитини, але не хоче цього визнавати. Він проживав разом з нею 2 роки спочатку у його батьків, потім в гуртожитку в м. Бориспіль. Після народження сина відповідач визнавав його за свого, але не захотів, щоб його записали батьком дитини. З лютого 2016 року відповідач з позивачем спільно не проживає, допомоги на дитину не надає, тому крім визнання відповідача батьком її дитини позивач ще просить суд стягнути з нього і аліменти на утримання дитини, оскільки сама вона не працює, проживає за рахунок власного господарства, і не може в повній мірі забезпечити дитину.

Відповідач ОСОБА_2 в судове за сідання не з`явився, про дату час і місце судового розгляду повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 13 січня 2020 року, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Судом вживались всі заходи, передбачені ЦПК України для належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду - встановлено місце його реєстрації, місце проживання його та його матері, але судові повістки поверталися до суду не врученими. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Тобто судом справа розглянута у відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному ЦПК.

Позивач ОСОБА_1 разом із позовною заявою подавала клопотання про виклик свідків, клопотання про витребування доказів, а саме - із відділу ДРАЦС повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження її дитини із зазначенням відомостей про батька згідно ст. 135 СК України, та клопотання про призначення судової генетичної експертизи. Всі клопотання задоволені судом під час підготовчих судових засідань.

Ухвалою від 15 травня 2019 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче засідання на 05 червня 2019 року, яке було відкладено на 27 червня 2019 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Підготовче судове засідання, призначене на 27 червня 2019 року було відкладено на 02 серпня 2019 року за клопотанням позивача та поданням позивачем заяви про можливе ймовірне місце проживання відповідача за адресою його матері. Ухвалою підготовчого судового засідання від 02 серпня 2019 року по справі за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи, провадження по справі на час проведення експертизи зупинене. Згідно повідомлення судового експерта від 09.10.2019 року на відбір зразків крові, що призначався на 04 жовтня 2019 року ОСОБА_2 не з`явився, ОСОБА_1 з дитиною з`явилась. Повторний відбір зразків крові призначено на 01 листопада 2019 року (а.с.55). Згідно повідомлення судового експерта від 07.11.2019 року на відбір зразків крові, що призначався на 01 листопада 2019 року ОСОБА_2 не з`явився, ОСОБА_1 разом з дитиною з`явилась, тому ухвала суду повернулась без виконання (а.с.62).

Ухвалою від 16 грудня 2019 року провадження по справі відновлено зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 10 січня 2020 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 10 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті на 30 січня 2020 року, та ухвалено здійснити підготовчі дії у вигляді витребування доказів та виклик свідків за клопотанням позивача, та поміщення оголошення на сайті Судової влади про виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання у призначений день і час.

Судом під час розгляду справи по суті встановлені фактичні обставини справи, та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні і на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі «Батько» зазначено - ОСОБА_5 , в графі «Мати» - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.02.2015 р. (а.с.6). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 підставою для запису відомостей про батька була заява матері від 25 лютого 2015 року і державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с. 80-81). Згідно довідки Української сільської ради № 13 від 08.01.2019 р. ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 , разом з нею проживають її діти, зокрема - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти постійно проживають із матір`ю і знаходяться на її утриманні (а.с.9-10). ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 із письмовим проханням подати заяву до відділу РАЦС про батьківство дітей в порядку досудового вирішення спору (а.с.11).

Також судом під час дослідження матеріалів справи встановлена та обставина, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово не з`являвся до експертної установи для надання зразків для проведення призначеної судом експертизи. Так, відповідач не з`явився до експертної установи для участі в експертизі, що призначалась на 04 жовтня 2019 року, 01 листопада 2019 року, в той час як позивач ОСОБА_1 разом із дитиною в ці дні прибувала до м. Києва для участі в експертизі згідно повідомлень судового експерта, досліджених в судовому засіданні (а.с.55, 62).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали, що їх племінниця ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_2 в Київській області. У 2015 році у них народився син ОСОБА_3 . Свідки їздили на хрестини їх сина у липні 2015 року додому до батьків відповідача, там була і його мати, яка визнавала внука, і сам відповідач доглядав сина, визнавав його за свого.

Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу реєстрації народження дитини та визнання батьківства, утримання дітей, які регулюються як загальними нормами Цивільного кодексу України, так і спеціальними нормами Сімейного Кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання батьківства, суд виходить з наступного.

За положеннями ч. 2 ст.125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ч. 1ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. При цьому позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1ст. 135 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст.128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства( материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які мають право подати позов про визнання батьківства - вона записана матерію неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис про батька дитини зроблено на підставі ст. 135 СК України за вказівкою матері.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Але на відбір зразків крові, призначений експертною установою відповідач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлення про призначення дат експертизи направлялось відповідачу за його місцем реєстрації, за його місцем проживання, за місцем проживання його матері. За наведених підстав експертна установа неодноразово повертала без виконання ухвали про проведення експертизи. Дана обставина була встановлена в ході судового розгляду справи. Аналізуючи встановлену судом обставину неодноразової неявки відповідача до експертної установи, суд вважає за необхідне заначити наступне.

Згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомленим про призначення експертизи та про час та місце відбору зразків для проведення експертизи у відповідності до положень ч.1 ст. 131 ЦПК України, яка передбачає, що повідомлення направляється на останню відому судові адресу і вважається доставленою навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Але відповідач два рази не з`явився до експертної установи, що на переконання суду свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судом призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, а саме визнання батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 . Суд прийшов до даного висновку, крім врахування наслідків неявки відповідача до експертної установи, також і на підставі доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, досліджених в судовому засіданні, які свідчать про спільне проживання сторін та народження дитини.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Зважаючи на те, що судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також враховуючи факти ухилення відповідача від участі в проведенні експертизи, суд приходить до висновку, що відповідач є біологічним батьком дитини позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання батьківства є підставними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02. 1991 р.), вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, як це закріплено в статті 3. Отже, згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Поскільки відповідач ОСОБА_2 визнаний судом батьком неповнолітньої дитини позивача, яка знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому є всі правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, батьком якої він являється відповідно до рішення суду.

Враховуючи обставини, викладені у ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд приходить до висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов ОСОБА_1 пред`явлено 22 квітня 2019 року, тому аліменти суд присуджує саме з цього дня.

Крім того, положенням ст. 265 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду вирішуються питання розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Поскільки позивача звільнено від судового збору за подання позову в частині стягнення аліментів, том у з відповідача на корить держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з врахуванням доказів, наданих відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позову, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 125, 126, 128, 134, 135, 180-182, 191 СК України, ст. 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 109, 211, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Ясенівка Ставищенського району Київської області, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Займище Талалаївського району Чернігівської області, матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Внести зміни до актового запису про народження № 03 від 25.02.2015 року, зробленого виконавчим комітетом Української сільської ради Талалаївського району Чернігівської області про народження ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши в графі «Відомості про батька» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого с. Полковниче Ставищенського району Київської області (ІПН НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки с. Займище Талалаївського району Чернігівської області (ІПН НОМЕР_3 ), аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 квітня 2019 року і до досягнення повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого с. Полковниче Ставищенського району Київської області (ІПН НОМЕР_2 ), на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складений 31 січня 2020 року.

Суддя Л.В.Тіщенко