Справа № 492/1456/19
Провадження № 2/492/37/20
29 січня 2020 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді Череватої В. І.,
за участю секретаря судового засідання - Каширної О. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
20.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають одну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яка проживає разом з позивачем. Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально дитині не допомагає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не відвідує батьківські збори, не обізнаний про проблеми та успіхи дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною взагалі. Таким чином, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої дитини.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В. І.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.
Ухвалою суду від 28 серпня 2019 року провадження у справі відкрито.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.
В судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 281 ЦПК України Арцизьким районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Сторони справи перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 34, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 22.01.2008 року (а. с. 6).
З Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.04.2006 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).
Із відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, починаючи з 04.12.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , що вбачається із довідки про наявність заборгованості по аліментах від 18.07.2019 року № 33-35/6327, а саме боржнику нарахована заборгованість зі сплати аліментів в сумі 62 520,55 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а. с. 8).
З характеристики на ученицю 7-Б класу Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 42 ОСОБА_3 (2006 р. н.) вбачається, що остання навчається у МЗОШ І-ІІІ ступенів № 42 з першого класу. Мати, ОСОБА_1 , проявляє інтерес до навчальних досягнень доньки, відвідує батьківські збори та виконує всі рекомендації вчителя. Батько, ОСОБА_2 , з сім`єю не проживає, батьківські збори не відвідує і не цікавиться навчальними досягненнями доньки (а. с. 7).
Суду наданий письмовий висновок органу опіки та піклування - Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 03.01.2020 року за № 30/02.02.01-22/25/14/20 про доцільність позбавлення батьківських прав. У висновку, зокрема, вказано, що комісія з питань захисту прав дитини при Службі у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, дійшла висновку, що батько дитини свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров`ям. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати, враховуючи інтереси дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як це відповідає інтересам дитини.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не зустрічається з дитиною, не займається її вихованням, не цікавиться її життям та здоров`ям, коштів на її утримання та розвиток не надає, тобто систематично не виконує своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою.
Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд звертає увагу, що 03.01.2020 року за № 30/02.02.01-22/25/14/20, Службою у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради був наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, відносно його неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З наданого висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач не був присутній. Було встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріально дитині не допомагає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною взагалі.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності відомостей про свідоме нехтування відповідачем батьківських обов`язків щодо його неповнолітньої дитини.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення.
Позивачем надано суду достатніх відомостей, які безумовно свідчать про злісне ухиляння відповідача від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В п. 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Судом встановлено, що своїми діями відповідач проявляв такі з вищенаведених факторів: відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя; відсутність спілкування з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; відсутність сприяння засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; відсутність виявлення інтересу до його внутрішнього світу.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини знайшов своє підтвердження та позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки буде відповідати інтересам дитини.
Будь-яких доказів протилежного та доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачу у виконанні ним своїх обов`язків по відношенню до дитини суду не надано.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, думку третьої особи щодо задоволення позову, враховуючи, що позивач наполягає на задоволенні позову, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі ст. ст. 15, 150, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 165 СК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 264, 265, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 29 січня 2020 року.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ), проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, буд. 1.
СУДДЯ
Арцизького районного суду В.І. Черевата