22-ц/804/1092/20
242/4741/16-ц

Головуючий у 1 інстанції Владимирська І.М.
Доповідач Принцевська В.П.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2020 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Принцевської В.П.,
суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.
секретар Сидельнікова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області про стягнення судових витрат та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області перебуває на виконанні виконавчий лист, виданий Київським районним судом м. Донецька 01 червня 1993 року, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язаний повернути йому борг. До цього часу через незаконні дії ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області рішення Київського районного суду м. Донецька не виконано. У зв`язку із чим він був вимушений звертатися зі скаргою на дії Селидівського МУЮ Донецької області. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 16 березня 2012 року скарга ОСОБА_1 задоволена. Визнано, що діями ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області порушені його права. Для звернення зі скаргою до суду позивач був змушений користуватися послугами адвоката. За одержання правової допомоги позивач сплатив грошові кошти у розмірі 26 435 російських рублів, що еквівалентно 6 608 грн. Також через незаконні дії ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області йому завдано моральних страждань з приводу неможливості протягом більше 20 років отримати свої гроші. Моральні страждання виразилися у нервозності, безпорадності, у небажанні виконати рішення суду. Просив стягнути з ВДВС Селидівського міського МУЮ Донецької області витрати на оплату правової допомоги у розмірі 6 608 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Рішенням Селидівського міського суду від 23 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області про стягнення судових витрат та відшкодування моральної шкоди відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 П.Г. задоволено частково. Рішення Селидівського міського суду від 23 грудня 2016 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення судових витрат та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1212,64 грн.
Не погодившись з постановою Апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.
Постановою Великої Палати Верховного Суду у складі від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду до Донецького апеляційного суду. Рішення Селидівського міського суду від 23 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року про відмову у задоволенні позову в частині стягнення судових витрат скасовано, провадження в справі у цій частині закрито.
Позивач та представник відповідача до суду не з`явилися, повідомлені про час і місце судового засідання належним чином.
Від позивача на адресу апеляційного суду 18 квітня 2017 року надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги без його присутності, а також в цій заяві він просив відстрочити оплату судового збору і покласти судові витрати у вигляді судового збору при розгляді апеляційної скарги на відповідача (Т. 1 а.с. 56).
Від відповідача - Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, на адресу апеляційного суду 14 квітня 2020 року надійшла заява про розгляд справи без присутності його представника.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу позивача в частині його позовних вимог позову про стягнення моральної шкоди з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.
Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.
Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.
Судом правильно встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 16 березня 2012 року задоволена скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії ВДВС Селидівського МУЮ та встановлено, що ВДВС Селидівського МУЮ неналежним чином виконував судове рішення від 19 травня 1993 року Київського районного суду м. Донецька щодо стягнення на користь позивача грошових коштів.
Відмовляючи у компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 16 березня 2012 року задоволена скарга позивача, тому відновлення його порушеного права є достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.
При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.
Вирішуючи спір, суд у порушення статтей 263, 264 ЦПК України на вищезазначені вимоги Закону увагу не звернув.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалою Київського районного суду міста Донецька від 16 березня 2012 року встановлено, що 19.05.1993 року Київським районним судом м.Донецька ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнена сума в розмірі 3600 крб. На підставі рішення був виданий виконавчий лист № 2-686, що знаходиться на виконанні в ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області. Вказане виконавче провадження було закінчено постановою державного виконавця від 04.04.2005 року без виконання з порушенням вимог п.8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на той час. Постановою заступника начальника відділу ДВС Селидівського міського управління юстиції від 14.01.2008 року виконавче провадження поновлено. Київський районний суд міста Донецька ухвалою від 16 березня 2012 року задовольнив скаргу ОСОБА_1 , визнав неправомірною постанову державного виконавця ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області від 04.04.2005 року про закінчення вказаного виконавчого провадження і скасував цю постанову.
Апеляційний суд дійшов висновку, що вищевказаними доказами підтверджується, що позивач має право на грошові кошти, які стягнуті рішенням Київського районного суду м.Донецька від 19.05.1993 року (вик. лист № 2-686), однак відповідач протиправно, з порушенням вимог п.8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на той час, постановою від 04.04.2005 року закінчив виконавче провадження за виконавчим листом № 2-686 без виконання вказаного рішення Київського районного суду м.Донецька від 19.05.1993 року, що спричинило позивачу моральну шкоду.
Апеляційний суд дійшов висновку, що факт спричинення позивачу моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. підтверджується вказаною ухвалою Київського районного суду міста Донецька від 16 березня 2012 року, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню. Рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити в повному обсязі.
Керуючись ст. 376, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 грудня 2016 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з відділу Державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 5 000 грн. в відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з відділу Державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області на користь держави судовий збір в розмірі 606,32 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Судді