Справа № 308/7894/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Крегул М.М.

при секретарі Ковач В.Ю..

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали цивільної справи за позовною заявою органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що неповнолітня ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини гр. ОСОБА_3 , зареєстрована за тією ж самою адресою, відомості про батька вказані згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. зазначає, що відповідачка схильна до вживання алкоголю, веде аморальний спосіб життя, не піклується про дитину, були неодноразові випадки того, що малолітня дитина вечеряла та ночувала в сусідів. Умови проживання знаходяться в незадовільному стані, порушені санітарно-гігієнічні норми. Відповідачка на момент обстеження перебувала в нетверезому стані, в такому ж стані в кімнаті знаходились сторонні особи, для дитини не було створено жодних умов для розвитку та виховання. Крім того, відповідачка ОСОБА_3 злісно ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків, не займається здоров`ям, фізичним та духовним розвиток дитини. На неодноразові спроби залучити її до виховання малолітньої дитини результату не дали. Все це свідчить ОСОБА_3 повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки. Крім того позивач зазначає, що

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.05.2014 року по справі №308/13726/13 було вирішено відібрати від ОСОБА_3 малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, та передати її органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому та стягнуто з ОСОБА_3 на утримання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі - 385 гривень щомісячно.

Постановою апеляційної інстанції від 16.10.2014 року вказане рішення змінено в частині стягнення аліментів, зокрема стягнуто з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 385 грн. починаючи з 8 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

З 18.02.2016 року малолітня ОСОБА_2 перебуває у дитячому будинку сімейного типу «Галюк».

Позивач вказує, що з часу набуття законної сили рішенням суду про відібрання від неї неповнолітньої доньки пройшло більше року. Мати ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання своєї доньки, не подано жодного позову про повернення дитини, причини, які перешкоджали належному вихованню дитини не усунені, а тому враховуючи вищевикладене позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому зсіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити з підстав викладених у позовний заяві, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

У судовому засіданні суд ткож за участі представника органу опіки та піклування заслухав пояснення ОСОБА_2 , яка зазначила, що її мати ОСОБА_3 вже кілька років з нею не спілкується, не цікавиться її життям. Пояснила, що на даний час проживає у будинку сімейного типу "Галюк", де їй подобається бути, про неї добре піклуються.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Відзиву у визначений судом строк відповідачка не надіслала. Згідно з ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачкою у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 1249.

Згідно долученої до позовної заяви копії рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13.05.2014 року по справі №308/13726/13 слідує, що від гр. ОСОБА_3 відібрано малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, та передано її органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому. Також відповідно до вказаного рішення з ОСОБА_3 стягнуто на утримання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі - 385 гривень щомісячно. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 16.10.2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області змінено в частині стягнення аліментів, зокрема стягнуто з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 385 грн. починаючи з 8 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому слідує, що мати дитини повністю самоусунулась від виховання та догляду щодо своєї дитини, не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, та в цілому не виконує свої батьківські обов`язки по догляду за дитиною. Все це свідчить про те, що мати дитини не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню своєї доньки.

Згідно відповіді начальника Служби у справах дітей Великоберезнянської районної державної адміністрації № 03-07/290 від 26.06.2020 року слідує, що ОСОБА_2 не підтримує жодних стосунків із своєю матір`ю ОСОБА_3 , остання не цікавиться життям, здоров`ям, навчальним успіхом своєї доньки.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статтей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд вважає доведеним, що відповідачка ОСОБА_3 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки ОСОБА_2 , не піклується про неї, не забезпечує її матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.

Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини ОСОБА_2 , суд вважає, що слід позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав щодо її доньки ОСОБА_2 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

При цьому, суд роз`яснює відповідачу ОСОБА_3 , що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 164 п. 2 ч.1, 166, 180, 182, 191 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 - 840,80 грн судового збору.

Позивач : Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому (88000 м.Ужгород, пл.Поштова, 3, ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 21.12.2020 року о 15 год. 25 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул