ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7307/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (далі по тексту - ТОВ «Київські енергетичні послуги», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвалою від 11.09.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

20.11.2020 представник позивача Кудаліна І.М. через канцелярію суду подала заяву про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, яка мотивована тим, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за спожиту електричну енергію, три проценти річних та судовий збір.

Дослідивши дану заяву та матеріали справи, суд вбачає підстави для закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до положень пункту 2) частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Вказана норма є новелою ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, а необхідність її запровадження обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За змістом цивільного процесуального законодавства під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Види об`єктів цивільних прав визначені у статті 177 ЦК України, з поміж інших до них віднесено речі, в тому числі гроші, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Верховний Суд у низці своїх рішень, зокрема, у постановах від 03.05.2018 по справі № 404/251/17 та від 13.05.2020 по справі № 686/20582/19-ц, сформулював правову позицію, яка полягає у наступному.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Водночас поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Суд касаційної інстанції роз`яснив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати, на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Судом установлено, що відповідач сплатив у повному обсязі заявлені до нього грошові вимоги вже після відкриття провадження у справі, а відтак відповідно до вищенаведеної позиції Верховного Суду провадження у справі не може бути закрите з підстав відсутності предмета спору.

Водночас у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини 2 статті 49, частина 1 статті 206 ЦПК України).

Відповідно до положень пункту 4) частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Із заяви представника позивача про закриття провадження у справі вбачається, що позивач не підтримує заявлених до відповідача вимог у зв`язку з їх добровільним виконанням, а відтак суд розцінює дану заяву як заяву про відмову від позову.

Отже ураховуючи, що зміст заяви позивача свідчить про відсутність між сторонами спору щодо предмета позову, а закриття провадження у даній справі не порушить будь-чиїх прав та законних інтересів, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з підстав відмови позивача від позову.

Керуючись пунктом 4 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: