КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року

м. Київ

справа № 755/5646/19

провадження № 22-ц/824/2022/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 04 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання зобов`язання виконаним та зобов`язання відмінити обтяження на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору недійсним шляхом введення в оману.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 07 грудня 2005 року між нею та ТОВ «Укрпомбанк» укладено кредитний договір №425/ПВ-05.

Згідно пункту 1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію у сумі 40000 доларів США. Строк кредитної лінії 5 років - з 07 грудня 2005 року по 07 грудня 2010 року зі сплатою 15% річних за його користування. Плата за надання та управління кредиту - 1% від суми кредиту.

Відповідно до пункту 1.5 договору мета кредитування - споживчі цілі.

Згідно пункту 2.2 кредитного договору для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Забезпеченням кредиту відповідно до пункту 3.1 договору виступає трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Указує, що не була повідомлена про те, що її заборгованість передано ПАТ «Дельта Банк». Договору щодо заміни первісного кредитора, із позивачем укладено не було, остання також не знала, яку суму заборгованості повинна повертати новому кредитору.

Позивач зазначала, що указаний кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в які просила забезпечити даний позов шляхом заборони здійснювати будь-які дії з предметом іпотеки, в тому числі продавати право вимоги за кредитним договором - трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивувала тим, що 18 лютого 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва було прийнято рішення про стягнення з неї на користь банку боргу за кредитним договором, відкрито виконавче провадження. Рішення суду не було виконано.

16 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримала лист від банку про те, що право вимоги на її кредит виставлений на торги, які мають відбутися 04 вересня 2019 року. Проте, позивач вважає, що перші торги не відбудуться, та що її договір буде придбаний колекторською фінансовою компанією, наближеною до Фонду гарантування вкладів, та буде пред`явлена вимога про сплату всієї заявленої суми.

Заявник зазначає, що їй відомі методи таких компаній, які змінюють власника, потім замки в квартирі та викидають речі. На її думку у справі достатньо обґрунтувань для можливого прийняття рішення на її користь, і є підстави вважати, що її майно може бути відчуженим на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду від 04 вересня 2019 року відмовлено у задоволені заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Фонду гарантування вкладів на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання зобов`язання виконаним та зобов`язання відмінити обтяження на нерухоме майно.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для її скасування.

Зазначає, що в матеріалах справи достатньо обґрунтування для можливого прийняття рішення на її користь, а тому є підстави вважати, що майно позивача може бути відчуженим на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

21 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду від представника АТ «Дельта Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Зазначає, що заява позивача про забезпечення позову, з огляду на предмет позову та обраний захист, не містить чітких та обґрунтованих мотивів щодо правового зв`язку між заявленими позовними вимогами та необхідністю вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем у заяві, а також у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову. Тому, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» Свистунов А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи належним чином повідомлена, про причини неявки в суд не повідомляла.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що заявник не надала жодного обґрунтування вимог, щодо заборони здійснювати будь-які дії з предметом іпотеки, в тому числі продавати право вимоги за кредитним договором, не конкретизувала дану вимогу. А вимога щодо заборони продавати право вимоги за кредитним договором не підлягає задоволенню, оскільки дане право сторони визначено законом, та не є предметом спору.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та відповідачем виник спір стосовно визнання кредитного договору №425ПВ-05 від 07 грудня 2005 року недійсним.

Забезпеченням кредиту відповідно до пункту 3.1 указаного кредитного договору виступає трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що на її думку у справі достатньо обґрунтувань для можливого прийняття рішення на її користь, і є підстави вважати, що її майно може бути відчуженим на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. А тому остання просила суд заборонити здійснювати будь - які дії з предметом іпотеки, в тому числі продавати право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 209 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що заявником не було надано достатніх та допустимих доказів своїх обґрунтувань необхідності забезпечення позову,а також доказів встановлення заборони змінювати кредитора без згоди боржника.

А тому, вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони продавати право вимоги за кредитним договором №425/ПВ-05 від 07 грудня 2005 року суперечать вимогам закону.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову повно та всебічно дослідив і оцінив обставини указані у заяві та надані заявником докази, а тому визнає дану ухвалу законною та обґрунтованою.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба