Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря судових засідань - Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, яку мотивує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.10.2013 року справа № 308/14975/13- ц шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. У шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. Також рішенням суду від 23.04.2014 року справа № 308/3172/14-ц, з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини, починаючи з 14 березня 2014 року і до досягнення нею повноліття.

У січні 2019 року ОСОБА_3 закінчила навчання в природничо-гуманітарному коледжі ДВНЗ «УжНУ» за спеціальністю «Туризм».

Однак, вона також являється студенткою Державного вищого навчального закладу «Ужгородський Національний Університет» та навчається на факультеті Суспільних наук за спеціальністю «Соціальна робота», тому, оскільки вона навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно, і до закінчення навчання в Ужгородському Національному Університеті, тобто до 30 червня 2022 р., але не більш ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак до суду подала заяву відповідно до якої просить суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності зі ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст.182 СК України.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбних відносинах з 1999 року по 2013 рік.

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.10.2013 року у справі № 308/14975/13- ц,шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 05.06.2000.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.04.2014 року у справі № 308/3172/14-ц, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки ДВНЗ «Ужгородський національний університет» №255 від 02.09.2019 року, ОСОБА_3 є студенткою 2-го курсу ОС «бакалавр» денної форми навчання за спеціальністю «Соціальна робота».

Передбачений строк закінчення навчання 30.06.2022 року.

Навчаючись на денній формі навчання, ОСОБА_3 не в змозі влаштуватися на роботу, матеріально себе забезпечувати, а тому, за твердженням позивача, перебуває на її утриманні.

СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Пред`являючи позов, позивач зазначала, що вона потребує матеріальної допомоги батька дитини, посилаючись, зокрема, на витрати у зв`язку із навчанням.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідач є працевлаштованим та має змогу сплачувати аліменти на повнолітню доньку, в зв`язку з її навчанням, оскільки, є працездатною особою, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідачем відгук на позов не подано та не надано доказів незадовільного стану здоров`я та матеріального становища.

На підставі оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до обґрунтованого висновку про те, що повнолітня донька відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а тому, стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки, обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

При визначенні розміру аліментів, суд виходить із прожиткового мінімуму на працездатну особу, фізичну можливість дитини, як працездатної особи, яка навчається на денній формі навчання та у зв`язку з цим не в змозі працювати та отримувати доходи, доходи позивача та відповідача, можливості надання утримання позивачем, яка є працездатною особою, що останньою у встановленому порядку не спростовано, можливості надання утримання відповідачем, і вважає за необхідне стягнути аліменти із врахуванням вказаних обставин в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років, у зв"язку з чим позов в підлягає до задоволення.

При цьому, оскільки, позивач пред`явила позов 17.09.2019 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 89, 200, 206, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.180, 184, 199 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчатись, в розмірі ј (одна четверта) заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 17.09.2019 року і до закінчення дитиною навчання в Ужгородському Національному Університеті, тобто до 30 червня 2022 р., але не більш ніж до досягнення нею 23 річного віку.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 848,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук