Провадження № 2-к/761/3/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Валовій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc-Simplo GMBH) - адвоката Шевкопляс Марії Петрівни, боржник ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

встановив:

13.12.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc- Simplo GMBH) - адвоката Шевкопляс М.П., боржник: ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Клопотання обґрунтоване тим, що 06.04.2017 року компанією Монтбланк-Сімпло ГМБХ було подано цивільний позов до Окружного суду Сполучених Штатів Америки по Східному округу штату Вірджинія з метою захисту прав інтелектуальної власності компанії, які були порушені внаслідок реєстрації доменних імен та створення сторінок у соціальних мережах, сервісах електронної пошти та інших веб-сайтах із використанням знаків для товарів і послуг заявника, а також вироблення, рекламування та продажу виробів, які копіюють зовнішній вигляд виробів заявника. За судовим провадженням було закріплено номер 1:17-cv-415(LMB/TCB).

У ході подальшого дослідження судом було встановлено, що Веб-ресурси пов`язані з ОСОБА_1 . Це було підтверджено як даними сервісу перевірки WHOIS стосовно зареєстрованих доменів, так і контактними даними, розміщеними на сторінках у соціальних мережах, сервісах електронної пошти та інших веб-сайтах. Було також встановлено, що під час продажу виробу, який копіює зовнішній вигляд виробів заявника, гроші мали бути перераховані на рахунок у системі PayPal, закріплений за тією ж електронною поштою, яка вказана на згаданих вище Веб-ресурсах. Іншою системою, яка використовувалася для транзакцій під час реалізації підроблених виробів, була Western Union MoneyGram, де призначенням для платежу був рахунок, зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 з України.

Окрім цього, у ході провадження було встановлено, що електронні пошти та аккаунти на веб-ресурсі «Instagram» використовувалися боржником з України. На таке постійне місцезнаходження боржника з України вказувало і те, що ряд електронних адрес було зареєстровано в українському сервісі електронної пошти UKR.NET (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Заявникові вдалося детально зібрати інформацію про усю процедуру реалізації виробів, що копіюють зовнішній вигляд продукції заявника, зважаючи на те, що ним була здійснена закупівля такого товару.

26.09.2017 року заявник направив до Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія клопотання про направлення повідомлення про розгляд справи за допомогою публікації та електронної пошти.

Наказом Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія від 27.09.2017 року клопотання від 26.09.2017 року було задоволено, а заявника зобов`язано направити копію цього наказу на усі вісім зазначених електронних скриньок, а також розмістити цей наказ у The Washington Times або Washington Post протягом 14 днів.

26.09.2017 року боржника було повідомлено про актуальний стан розгляду справи шляхом направлення електронних листів на усі електронні адреси, які пов`язані із Веб-ресурсами та/або згадувалися при процедурі реалізації виробів, що копіюють зовнішній вигляд виробів заявника.

30.09.2017 року з електронної адреси боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла відповідь, що свідчить про те, що боржник отримав повідомлення та ознайомився з ним.

03.10.2017 року заявником на згадану вище електронну пошту боржника було надіслано наказ суду від 27.09.2017 року, на що боржник відповів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 наказ суду від 27.09.2017 року було опубліковано у The Washington Times.

10.10.2017 року з метою більш детального ознайомлення боржника зі справою та тими позовними вимогами, які висунуто стосовно нього, на усі відомі адреси електронної пошти боржника було направлено перекладений на українську мову текст позову із поправками. Боржник відповів на зазначений лист, втім жодним чином не висловив своїх аргументованих заперечень, ані заявникові, ані Окружному суду США по Східному округу штату Вірджинія.

За таких обставин заявник вважає, що боржника було повідомлено належним чином про місце та дату розгляду справи.

15.11.2017 року заявник подав клопотання до Секретаря Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія про визнання відсутності відповідача, повідомленого належним чином, яке 16.11.2017 року було задоволене.

01.12.2017 року заявник подав клопотання про заочний розгляд справи, яке було задоволене 22.12.2017 року.

25.01.2018 року за результатами детального розгляду справи мировим суддею було складено Звіт та Рекомендації, де було проаналізовано фактичні обставини справи, розглянуто питання щодо правильності визначеної юрисдикції, належність повідомлення боржника, підстави для заочного розгляду справи, нормативну базу для оцінки позовних вимог заявника. У рекомендаціях, висловлених мировим суддею щодо подальшого розгляду справи, було запропоновано задовольнити клопотання про заочний розгляд справи та задовольнити Окружним судом США по Східному округу штату Вірджинія позовні вимоги заявника у повному обсязі.

13.02.2018 року Окружним судом США по Східному округу штату Вірджинія було прийнято наказ про задоволення клопотання про заочний розгляд справи та прийнято рішення про стягнення з боржника на загальну суму 32 150 000 доларів США, що включає 150 000 доларів США у встановленому законом відшкодуванні за порушення Закону про авторське право та два мільйони доларів США у встановленні законом відшкодуванні збитків за кожен із 16 виявлених порушень використання торговельних марок згідно із Законом про захист прав споживачів, відсотки за період до винесення судового рішення, підраховані відповідно до §6.2-302 Кодексу законів штату Вірджинія та нараховані з 17.08.2015 року до дати винесення судового рішення, а також відсотків за період після винесення судового рішення, підрахованих відповідно до Розділу 28 Зводу законів США §1961, нараховані з дати винесення судового рішення.

Також даним рішенням боржнику разом з усіма особами, що діють за згодою з ним або сприяють йому, забороняється копіювати, розповсюджувати, демонструвати, розміщувати, використовувати та/або просувати зображення та веб-сайти, захищені авторським правом, автором та власником яких є заявник.

Боржнику разом з усіма особами, що діють за згодою з ним або сприяють йому, забороняється використовувати будь-яку копію або кольорові імітації будь-якої торговельної марки, зареєстрованої позивачем в Управління патентів та товарних знаків США (Торговельні марки «Монтбланк»), включаючи, але не обмежуючись, торговельні марки, визначені в пунктах 24 та 26 та Додатках В та С Першого перевіреного позову із внесеними змінами, що додається до цього наказу, в зв`язку з просуванням, рекламою, демонстрацією, продажом, пропозицією для продажу, виготовленням, друком, імпортом, виробництвом, обігом чи розповсюдженням будь-якого товару чи послуги таким чином, щоб пов`язати або будь-яким чином зв`язати такий товар з компанією «Монтбланк» або будь-якими товарами, проданими, виготовленими, спонсованими, затвердженими або пов`язаними з компанією «Монтбланк».

Боржнику разом з усіма особами, що діють за згодою з ним або сприяють йому, забороняється брати участь у будь-якій іншій діяльності, що становить недобросовісну конкуренцію з компанією «Монтбланк» або з порушенням Торговельних марок компанії «Монтбланк» або Товарів компанії «Монтбланк», або, яка завдає шкоди імені, репутації чи престижу компанії «Монтбланк».

Будь-якій фізичній особі або юридичній особі, що діє за згодою або сприяє відповідачу ОСОБА_1 , забороняється використовувати будь-які пошукові системи в Інтернеті, веб-хостинг та Інтернет-провайдери, реєстратори доменних імен (включаючи але не обмежуючись, eNom , Inc ), реєстри доменних імен, постачальників послуг електронної пошти (включаючи Google, але не обмежуючи з ним), операторів соціальних мереж (у тому числі, але не обмежуючись, Instagram, LLC та Vkontacte), платіжні оператори (включаючи, але не обмежуючись, Paypal), сприяти будь-яким доменним іменем, веб-сайтам, обліковим записам та послугам через які відповідач може отримати неправомірний доступ до, використовувати, відтворювати, розповсюджувати та продавати Твори компанії «Монтбланк», Торговельні марки компанії «Монтбланк » або твори, що містять Торговельні марки компанії « Монтбланк », включаючи але не обмежуючись, усі такі доменні імена веб-сайти, облікові записи та послуги, визначені у Першому перевіреному позові із внесеними змінами та Додатку А, що додається до цього Наказу.

Наказ Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія від 13.02.2018 року був виправлений 22.05.2018 року у зв`язку з неправильним написанням прізвища боржника. Рішення суду було виправлено з аналогічних підстав 23.05.2018 року.

Представник заявника просить суд постановити ухвалу про визнання та надання дозволу на примусове виконання заочного рішення Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія від 22.05.2018 року у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB); на підставі заочного рішення Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія від 22.05.2018 року у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання видати виконавчий лист.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 року справу передано судді Піхур О.В.

Відповідно до повторного протоколу розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 року справу передано судді Саадулаєву А.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2020 року цивільну справу за клопотанням представника Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc- Simplo GMBH) - адвоката Шевкопляс М.П., боржник: ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, на підставі ст.ст. 462, 463 ЦПК України, прийнято до розгляду.

31.03.2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшли заперечення боржника ОСОБА_1 на клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

У запереченні боржник зазначив, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки між Україною та США відсутній міжнародний договір, який би регулював порядок надання дозволу на примусове виконання рішення іноземних судів, а відтак не визначено перелік документів, що мають додаватися до такого клопотання. Також зазначив, що копія рішення Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія від 22.05.2018 року по справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) не засвідчена належним чином; до матеріалів справи не додано доказів того, що рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, набрало законної сили; до матеріалів справи не додано доказів того, що боржник був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, оскільки жодні процесуальні документи по справі йому не надсилалися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим боржник був позбавлений можливості отримати належний захист в іноземному суді; надана представником заявника інформація в копіях, що очевидно міститься в матеріалах справи, не має офіційного перекладу тексту з відповідним посиланням на джерело перекладу з одночасним його посвідченням органами нотаріусу України; матеріали справи не містять доказів вручення рішення Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія від 22.05.2018 року по справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) відповідачу у справі в країні походження та надання йому можливості оскаржити це рішення чи подати на нього апеляцію в країні походження, що є однією з підстав для відмови в задоволенні клопотання судом.

Щодо визнання та виконання рішення іноземного суду на підставі принципу взаємності боржник у запереченні зазначив, що у США при визнанні та виконанні іноземних судових рішень більшість штатів керуються прецедентом у справі «Хілтон проти Гюйот». В даній справі Верховний суд США встановив, що за відсутності відповідних федеральних законів і міжнародних договорів слід керуватися принципом міжнародної ввічливості. Суд визначив, що для приведення у виконання іноземного рішення підлягають перевірці, а саме: дотримання процесуальних норм в країні розгляду справи; дотримання порядку виклику відповідача в суд; відсутність обманних дій при проведенні процесу. Підстави відмови у виконанні іноземних судових рішень також були сформульовані у цьому прецеденті і зокрема застосовуються у випадках, коли процедура розгляду справи в іноземному суді була несправедливою чи не була неупередженою; іноземним судом не були дотримані предметна або територіальна підсудність; в ході процесу мали місце обманні дії, іноземне судове рішення порушує публічний порядок США; іноземний суд не виконує рішення американських судів на взаємній основі.

Також у запереченні боржник зазначив, що заявником не надано суду належних доказів, які б підтверджували дотримання порядку виклику відповідача в судове засідання, не надано належним чином засвідчених копій документів, які б підтверджували виклик відповідача до суду та його належне отримання. Не надано суду документу, який підтверджує набрання рішення суду США законної сили.

22.04.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва від боржника ОСОБА_1 надійшли додаткові заперечення на клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, в яких боржник зазначив про відсутність будь-яких правових підстав для визнання ОСОБА_1 належним боржником і відповідачем по справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB). Також вказав, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи і з усіх обставин не знав і не міг знати про будь-яке судове провадження і що воно стосується його особисто.

Боржник вважає, що заявником не було дотримано порядку інформування про судовий розгляд, затвердженого Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 19.10.2000 року №2052-ІІІ.

За таких обставин боржник просить у задоволенні клопотання представника Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc- Simplo GMBH) - адвоката Шевкопляс М.П. про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відмовити.

В судовому засіданні представник заявника клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду підтримав, просив його задовольнити, представники боржника заперечували проти даного клопотання, просили відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що заочним рішенням Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія відділ в м. Александрія від 22.05.2018 року у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) вирішено, а саме: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc- Simplo GMBH) загальної суми 32 150 000 доларів США ( що включає 150 000 доларів США у встановленому законом відшкодуванні за порушення Закону про авторське право та 2 000 000 доларів США у встановленні законом відшкодуванні збитків за кожне із 16 виявлених порушень використання торговельних марок згідно із Законом про захист прав споживачів), відсотки за період до винесення судового рішення, підраховані відповідно до Кодексу законів штату Вірджинія §6.2-302 та нараховані з 17.08.2015 року до дати винесення судового рішення, а також відсотки за період після винесення судового рішення, підрахованих відповідно до Кодексу США, Стаття 28 §1961, нараховані з дати винесення судового рішення.

Відповідачу ОСОБА_1 разом з усіма особами, що діють за згодою з ним або сприяють йому, забороняється копіювати, розповсюджувати, демонструвати, розміщувати, використовувати та/або просувати зображення та веб-сайти, захищені авторським правом, автором та власником яких є позивач (далі по тексту -«Твори «Монтбланк»).

Відповідачу ОСОБА_1 разом з усіма особами, що діють за згодою з ним або сприяють йому, забороняється використовувати будь-яку копію чи кольорові імітації будь-якої торговельної марки, зареєстрованої позивачем в Управління патентів та товарних знаків США ( далі по тексту - «Торговельні марки «Монтбланк»), включаючи, але не обмежуючись, торговельні марки, визначені в пунктах 24 та 26 та Додатках В та С Першого перевіреного позову із внесеними змінами, що додається до цього наказу, в зв`язку з просуванням, рекламою, демонстрацією, продажом, пропозицією для продажу, виготовленням, друком, імпортом, виробництвом, обігом чи розповсюдженням будь-якого товару чи послуги таким чином, щоб пов`язати або будь-яким чином зв`язати такий товар з компанією «Монтбланк», або будь-якими товарами, проданими, виготовленими, спонсованими, затвердженими або пов`язаними з компанією «Монтбланк».

Відповідачу ОСОБА_1 разом з усіма особами, що діють за згодою з ним або сприяють йому, забороняється брати участь у будь-якій іншій діяльності, що становить недобросовісну конкуренцію з компанією «Монтбланк», або з порушенням Торговельних марок компанії «Монтбланк» або Товарів компанії «Монтбланк», або, яка завдає шкоди імені, репутації чи престижу компанії «Монтбланк».

Будь-якій фізичній особі або юридичній особі, що діє за згодою або сприяє відповідачу ОСОБА_1 , забороняється використовувати будь-які пошукові системи в Інтернеті, веб-хостинг та Інтернет-провайдери, реєстратори доменних імен (включаючи, але не обмежуючись, eNom , Inc ), реєстри доменних імен, постачальників послуг електронної пошти (включаючи Google, але не обмежуючи з ним), операторів соціальних мереж (включаючи, але не обмежуючись, Instagram, LLC та Vkontacte), платіжні оператори (включаючи, але не обмежуючись, Paypal), сприяти будь-яким доменним іменем, веб-сайтам, обліковим записам та послугам, через які відповідач може отримати неправомірний доступ до, використовувати, відтворювати, розповсюджувати та продавати Твори компанії «Монтбланк», Торговельні марки компанії «Монтбланк», або товари, що містять Торговельні марки компанії «Монтбланк», включаючи але не обмежуючи, усі такі доменні імена, веб-сайти, облікові записи та послуги, визначені у Першому перевіреному позові із внесеними змінами та Додатку А, що додається до цього Наказу.

Суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

На підставі ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Статтею 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України.

Якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Отже, за загальним правилом існує два способи для визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів, зокрема, на основі міжнародних договорів, укладених між Україною та іншими державами, які регламентують механізм визнання та виконання договірними сторонами рішень судів винесених у кожній із них та за принципом взаємності, у разі відсутності укладених міжнародних договорів, згідно з яким держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання щодо визнання та виконання судових рішень.

Оскільки між Україною та США не укладено міжнародних чи двосторонніх угод щодо надання правової допомоги у цивільних справах, то рішення суду США визнається Україною за принципом взаємності і відсутність вказаних договорів із США не може бути підставою для невизнання рішення.

Разом з цим, стаття 468 ЦПК України передбачає підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

За змістом ч. 2 ст. 468 ЦПК України у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Перелік підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є вичерпним.

В судовому засіданні представники боржника наголошували на тому, що з рішення суду США вбачається, що станом на день подачі позову позивач (заявник) не володів, як і не володіє на час розгляду даної справи жодними даними про відповідача (боржника) у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB). Окрім того, відповідач у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) не був належним чином повідомлений про дату, час, місце та предмет розгляду судової справи.

Представник заявника стверджував, що боржника було повідомлено про судовий розгляд належним чином шляхом направлення електронних листів на усі електронні адреси, які пов`язані із Веб-ресурсами та/або згадувалися при процедурі реалізації виробів, що копіюють зовнішній вигляд виробів заявника. 30.09.2017 року з електронної адреси боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла відповідь, що свідчить про те, що боржник отримав повідомлення та ознайомився з ним, а 03.10.2017 року заявником на електронну пошту боржника було надіслано наказ суду від 27.09.2017 року, на що боржник відповів. Також зазначив, що боржник викликався до суду через оголошення, яке було опубліковано у The Washington Times.

Суд вважає зазначені доводи представника заявника безпідставними, оскільки вони спростовуються наступним.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з`ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших поданих сторонами доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

При дослідженні тексту рішення Окружного суду США по Східному округу штату Вірджинія відділ в м. Александрія від 22.05.2018 року у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB), судом встановлено, що у представника Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc- Simplo GMBH) були відсутні будь-які відомості про особу відповідача, тобто, у вказаному рішенні відсутні будь-які ідентифікаційні дані, що дають можливість прийти до висновку про те, що мова йде саме про ОСОБА_1 , а не про будь-яку іншу особу.

Так у рішенні США відповідачем зазначено « ОСОБА_1 » без його ідентифікації, а саме: не зазначено по-батькові, його місце реєстрації (проживання), паспортні дані, дані про РНОКПП. При зверненні до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, у ньому також зазначені неповні дані про боржника.

Вказані обставини унеможливлюють встановити, чи дійсно відповідач у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) ОСОБА_1 є тією особою, що зазначена боржником у даному клопотанні, а саме: ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як доказ того, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи Окружним судом США по Східному округу штату Вірджинія, представником заявника до клопотання долучені копії скріншотів листів, надісланих помічником юриста Гібенс Жозефіною та адвокатом Девідом Веслоу через електронну пошту на різні електронні адреси та докази публікації повідомлення про подання позову від 27.09.2017 року у газеті The Washington Times.

Суд вважає зазначені повідомлення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання не належними доказами, оскільки в матеріалах справи відсутня будь-яка ідентифікація адресата листів - власника електронних скриньок і фактичного одержувача електронних листів та їх зв`язок саме з ОСОБА_1 . Більш того, в окремих листах йдеться про зовсім іншого адресата, тобто з іншим прізвищем, а саме: « Пане ОСОБА_1 » (а.с. 57, 62 т.1).

Окрім того, заявником не надано доказів на підтвердження повноважень помічника юриста Гібенс Жозефіни та адвоката Девіда Веслоу щодо представництва ними інтересів Монтбланк-Сімпло ГМБХ у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB). Особи таких представників не встановлені, а отже, неможливо їх ідентифікувати.

Щодо публікації у газеті The Washington Times, суд вважає такий спосіб повідомлення про подання позову від 27.09.2017 року не належним способом інформування відповідача (боржника), оскільки заявником не надано доказів того, що ОСОБА_1 проживав на території США, чи отримував візу США і перетинав кордон цієї країни. Внаслідок таких обставин, боржник не був обізнаним про оголошення у газеті The Washington Times, яка випускається виключно на території США.

Боржником до заперечення долучено витяг з державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств та суб`єктів інформаційної діяльності, з якого вбачається, що в Україні такий засіб масової інформації, як The Washington Times не зареєстровано та не випускається.

Вказані обставини дають підстави зробити висновок, що відповідач у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що є однією з підстав для відмови в задоволенні клопотання відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 468 ЦПК України.

Окрім того, судом встановлено, що Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року (далі -Конвенція) застосовується у цивільних або комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном. Україна та США є учасниками даної Конвенції.

Відповідно до ст. 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом.

Положенням ст. 3 Конвенції визначено, що Орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Статтею 10 Конвенції передбачено, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Згідно п. 5 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» Україна не використовуватиме на своїй території способів передачі судових документів, передбачених статтею 10 Конвенції.

Отже, надіслання будь-яких судових документів безпосередньо відповідачу (боржнику) без застосування Конвенції порушує гарантоване Конституцією України та міжнародно-правовими актами, ратифікованими Україною, право відповідача (боржника) на судовий захист.

Суд вважає, що в даному випадку була порушена процедура належного повідомлення відповідача (боржника), визначеної Конвенцією, шляхом направлення звернення із судовим дорученням до компетентного органу України про вручення судових документів.

Таким чином, враховуючи, що відповідача у справі № 1:17-cv-415(LMB/TCB) не було належним чином повідомлено, про дату, час і місце розгляду справи, було порушено процедуру вручення судових документів, передбачену Конвенцією, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання представника Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc- Simplo GMBH) - адвоката Шевкопляс М.П., боржник: ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Керуючись ст.ст. 462-470 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання представника Монтбланк-Сімпло ГМБХ (Montblanc-Simplo GMBH) - адвоката Шевкопляс Марії Петрівни, боржник ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: