Справа № 446/781/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

з участю секретаря Коваль В.А.

з участю представника третьої особи Гобечії І.Т.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Кам`янка -Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великосілківської сільської ради Кам`янка -Бузького району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_2 , Кам"янка-Бузької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 визнання права власності на спадкове майно, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,третіх осіб Великосілківської сільської ради Кам`янка - Бузького району Львівської області, Кам`янка -Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно колгоспного двору, та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до Великосілківської сільської ради Кам`янка -Бузького району Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи Кам`янка -Бузької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на належні частки та визнання права власності на спадкове майно колишнього колгоспного двору, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті його діда відкрилася спадщина на належне йому майна, що складається з будинку АДРЕСА_1 . При житті він не оформив правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало причиною відмови нотаріуса у оформленні спадкових прав після ОСОБА_5 . Він фактично вступив в управління спадковим майном, однак не може оформити спадкові права у зв`язку відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Крім нього, спадкоємцями майна ОСОБА_5 є його дядько ОСОБА_4 , та його батько ОСОБА_3 , які відмовилися від даної спадщини на його користь та його тітка ОСОБА_2 , оскільки нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва на спадщину, він звернувся до суду з позовом.

04.05.2018 ухвалою суду провадження у справі відкрито, призначено підготовче засідання та залучено в якості третьої особи Кам`янка-Бузьку державну нотаріальну контору.

23.05.2018 ухвалою суду залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2

19.07.2018 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 подала позовну заяву до ОСОБА_1 , Великосілківської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, третьої особи Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за законом на 2/5 частини житлового будинку, який відносився до майна колгоспного двору та знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що будинок за адресою АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспний двір. У даному господарстві були зареєстровані голова колгосного двору ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , онук ОСОБА_1 .. Оскільки її батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , при житті заповіту не складав, тому належна йому на час смерті 1/5 частка у вищезазначеному колгоспному дворі за законом прийняла його дружина, а її мати ОСОБА_6 , відтак в майні колгоспного двору остання мала право на 2/5 частки в майні колгоспного двору. ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , при житті заповіту не складала та оскільки вона проживала разом з матір`ю до дня смерті без реєстрації та здійснила її поховання. Вважає, що фактично прийняла спадщину, та оскільки нотаріусом її було повідомлено, що даний будинок є колгоспним двором, частки не розподіленні між членами колгоспного двору і не здійснена державна реєстрації часток, тому рекомендував звернутись її в суд.

26.09.2018 до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Великосілківської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, ОСОБА_3 , в якій він просить визнати ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на належні кожному з них по 1/5 частці в майні колишнього колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , тобто всього на 2/5 частини вказаного будинку; визнати за ним право власності на 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .. В обгрунтування позову посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем майна померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , оскільки він від свого народження по теперішній час проживав і був зареєстрований у спадковому будинку по АДРЕСА_1 . Вказує, що його сестра ОСОБА_2 , у жодному випадку не може бути спадкоємцем майна померлих батьків, оскільки вона в розумінні положень ЦК України спадщини після їх смерті не прийняла, оскільки із відповідною заявою про прийняття спадщини не зверталась, а в спірному будинку не проживала і зареєстрована не була. Позов ОСОБА_1 визнає частково, а саме вважає, що ОСОБА_1 може претендувати на 2/5 частки спірного будинку, як 1/5 члена колгоспного двору та 1/5 частини, від якої відмовився в його користь батько ОСОБА_8 .. Вважає, що оскільки жоден із співвласників не виготовив правовстановлюючих документів на належні їм часки вищевказаного будинку, відсутні оригінали правовстановлюючих документів на інше спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, та з врахуванням 1/5 частини спірного будинку належного йому та 2/5 частини успадкованих після смерті батьків, йому має належати 3/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

26.09.2018 позивач ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив прийняти відмову від ОСОБА_4 від права на належно йому 1/5 частку в майні колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 на його користь; визнати ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на належні кожному з них по 1/5 частці в майні колишнього колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 2/5 житлового будинку з господарськими спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 . Просив у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги та відповідачем ОСОБА_2 21.18.2018 подано відзив на позов ОСОБА_4 , в якому вона вказує, що до дня смерті батьків вона разом з ними проживала, утримувала та здійснила поховання. ЇЇ брати відмовилися від спадщини після смерті ОСОБА_7 , в її користь, тому крім неї спадщину після смерті батьків, яка складається з 2/5 частин в майна колишнього колгоспного двору брати не прийняла, й відмовилися. Просить у задоволенні позову відмовити.

23.01.2019 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 подав заяву про зміну підстав позову. В якій вказує, про те, що його батько ОСОБА_5 проживав і був зареєстрований все своє життя за адресою: АДРЕСА_1 . Його мати ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті батька фактично спадщини не прийняла, оскільки була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Однак з 27.09.2013 до моменту смерті, була зареєстрована за тією адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10.04.2019 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Великосілківської сільської ради Кам`янка -Бузького району Львівської області, третіх осіб ОСОБА_2 , Кам"янка-Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третіх осіб Великосілківської сільської ради Кам`янка - Бузького району Львівської області, Кам`янка -Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно колгоспного двору, та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до Великосілківської сільської ради Кам`янка -Бузького району Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи Кам`янка -Бузької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання такими,що втратили право на належні частки та визнання права власності на спадкове майно колишнього колгоспного двору підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Гобечія І.Т підтримав подану позовну заяву ОСОБА_4 з подальшими уточненнями, покликаючись на викладені у ній обставини, просилав її задовольнити. Також не заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та заперечив стосовно позовної заяви поданої ОСОБА_2 просив відмовити у її задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні подану позовну заяву з уточненнями підтримав, просив таку задовольнити, щодо позову ОСОБА_4 не заперечив та просив відмовити у позові ОСОБА_2 , у подальшому в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала поданий позов, посилаючись на обставини викладені в позові, просила такий задовольнити, щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просила у задоволенні таких відмовити, у подальшому у судове засідання нге з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Шпирка О.М. у судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримав посилаючись на викладені обставини в позові, просив в позові ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідача Великосілківської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника щодо заявлених позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не заперечував, щодо задоволення позову ОСОБА_2 заперечив.

Третя особа Кам`янка-Бузька державна нотаріальна контора просила проводити розгяд справи за відсутності державного нотаріуса.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився причин неявки не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін та предстаника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, дійшов наступних висновків

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом..

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, повторно видного 10.02.2018 Кам`янка-Бузьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

Згідно з копією дубліката свідоцтва на право власності на будівлі від 28.08.1989 виданого виконавчим комітетом Кам`янка-Бузької ради народних депутатів, видно, що будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_3 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

Згідно з довідкою №419 від 25.04.2018, виданою виконавчим комітетом Великосілківської сільської ради про те, що згідно рішення Чотирнадцятої сесії 3 скликання від 27.07.2001 року за №195 Великосілківської сільської ради вулицю 17 вересня в с. Нова Лодина Кам`янка-Бузького району Львівської області перейменовано на вулицю Ст.Бандери.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.10.2014 виконавчим комітетом Великосілківської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, видно що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Як видно з витягу з погосподарської книги Великосілківської сільської ради, виданого 19.03.2018 за №352, про те, що станом на 15.04.1991 рік в даному господарстві по АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_5 - голова домогосподарства, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_4 син, ОСОБА_3 син, ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є співласниками будинковолодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 кожному з них, як членам колишнього колгоспного двору, належить по 1/5 частці вказаного будинку.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого Кам`янка-Бузьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 10.02.2018, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьком значиться ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , повторно виданого Кам`янка-Бузьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 21.02.2018, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , його батьком значиться ОСОБА_5 матір`ю ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , повторно виданого Кам`янка-Бузьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області 21.02.2018, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , його батьком значиться ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_7 .

З листа від 21.03.2018 №351, виданого приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Шп`єху І.Б., вбачається, що на усне звернення ОСОБА_1 у порядку консультації приватний нотаріус повідомляє, що відносно документів,які він подав для огляду для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не може бути заведена нею у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на майно, а саме: Свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 . Рекомендує звернутись до суду.

Згідно з заявою про відмову від спадщини від 11.12.2017 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , відмовився від своєї частки в майні колишнього колгоспного двору, статус ліквідовано 15.04.1991 в житловому будинку АДРЕСА_1 на користь сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ..

Відповідно до довідки №348 від 19.03.2018, виданої виконкомом Великосілківської сільської ради, про те, що заповіт від імені ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в сільській раді не посвідчувався.

Як видно з довідки від 14.09.2018 №774, виданої виконкомом Великосілківської сільської ради, про те, що ОСОБА_4 від народження по теперішній чає зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №776 від 14.09.2018, виданої виконкомом Великосілківської сільської ради про те, що ОСОБА_7 була зареєстрована з 01.02.2005 по 27.09.2013 за адресою: АДРЕСА_2 .

З листа №130 від 22.03.2018, виданого виконавчим комітетом Великосілківської сільської ради на адвокатський запит ОСОБА_10 , про те, що після сметрі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в шестимісячний термін про прийняття спадщини звернень у сільську раду не було.

Відповідно до довідки №137 від 20.02.2019, виданої виконкомом Великосілківської сільської ради, про ОСОБА_7 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) дійсно проживала без реєстрації з своїм чоловіком ОСОБА_5 до дня його смерті і після його смерті залишилася проживати в АДРЕСА_1 .

Як видно з довідки №213 від 26.03.2019 виданої виконкомом Великосілківської сільської рад, про те, що заяву про відмову від спадщини ОСОБА_11 зареєстровану в реєстрі №69 було анульовано 21.07.2016 та заяву про відмову від спадщини ОСОБА_4 зареєстровану в реєстрі за №68 було анульовано 21.07.2016.

З Акту перевірки житлового будинку АДРЕСА_5 від 09.07.2019 складеного комісією в.о. старости ОСОБА_12 , діловодом сільської ради Катарини Н.М., депутата сільської ради _Гнатів А.І., провели перевірку житлового будинку АДРЕСА_5 по факту проживання у ньому громадян: склад сім`ї ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , -голова двору, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , чоловік, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , брат. Гр. ОСОБА_4 про живає без реєстрації орієнтовно з 1998 року. Власник житлового будинку відсутній. Перевіркою встановлено, що ОСОБА_4 за даною адресою проживає.

Зі змісту позовних заяв та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини стосовно спадкування.

Відповідно до статті 120 ЦК УРСР 1963 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно зі статтею 126 ЦК Української РСР 1963 року працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Положеннями статті 563 ЦК УРСР передбачено, що в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу VII «Спадкове право». Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по-господарського обліку в сільських радах, є також Вказівки по веденню книг по-господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по-господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню по-господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по-господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. До 01 січня 2013 р. Державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.

Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно вимог, які визначені ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Відповідно до п. 4.15 глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, Затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 посилається на те, що він прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_7 оскільки від народження по теперішній час зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тобто на момент смерті постійно проживала разом із ними, що в силу приписів ч.3 ст.1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Тому суд вважає, що державна реєстрація третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 у спірному будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батьків за адресою реєстрації. Крім того, як встановлено з матеріалів справи, зокрема з Акта перевірки житлового будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 проживає без реєстрації за даною адресою з 1998 року.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 в своїй позовні заяві про визнання за нею 2/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 посилається на те, що вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки до дня смерті проживала із своєю матір`ю ОСОБА_7 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , здійснювала за нею догляд та здійснила поховання.

Однак, як встановлено судом, зокрема і з довідок виданих виконкомом Великосілківської сільської ради та пояснень наданих ОСОБА_2 у судовому засіданні, про те, що ОСОБА_2 проживала разом з матір`ю в с. Малі Нагірці та здійснювала догляд за нею, коли мати зламала ногу, проте коли самопочуття матері покращилося мати переїхала до себе додому в с. Лодину, де вона і проживала до дня смерті, а ОСОБА_2 здійснювала догляд за нею.Належних доказів постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_7 на день смерті разом із нею ОСОБА_2 не надала так і доказів фактичного прийняття стадщини після смерті матері.

Крім того, як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно мало би передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відомостей про вчинення таких дій ОСОБА_4 та ОСОБА_15 суду не надано, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Отже ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що вони в установленому законом порядку подали нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив їм у видачі вказаного свідоцтва.

Позивач ОСОБА_1 в уточненому позові посилається на те, що рішення про розподіл колгоспного двору по АДРЕСА_1 не виносилося і розподіл даного будинку як майна колгоспного двору між його співвласниками, які станом на 15.04.1991 проживали в даному будинку не проводився. Посилаючись на ст.120,123 ЦК УРСР, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріальних дій нотаріусами за №296/5. А також, оскільки, жоден із співвласників не виготовив правовстановлюючих документів на належні їм частки вищевказаного будинку, відсутні оригінали правовстановлюючих документів на інше спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, відтак його права як позивача підлягають захисту шляхом їх визнання.

Разом з тим, за змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2981цс15.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Частиною третьою статті 16 ЦК України чітко визначено випадки, в яких суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи. Така відмова можлива у разі порушення особою положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

З врахуванням наведеного позивачем ОСОБА_1 обрано неналежний та неефективний спосіб захисту.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на майно колгоспного двору, відмови у позову третьої особи ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право на належні частки та визнання права власності на спадкове майно колишнього колгоспного двору, та відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно колгоспного двору.

У відповідності ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Великосілківської сільської ради Кам`янка -Бузького району Львівської області третіх осіб ретіх осіб ОСОБА_2 , Кам"янка-Бузької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,третіх осіб Великосілківської сільської ради Кам"янка-Бузького району Львівської області, Кам`янка -Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно колгоспного двору відмовити повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_16 до Великосілківської сільської ради Кам`янка -Бузького району Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи Кам`янка -Бузької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на належну частку та визнання права власності на спадкове майно колишнього колгоспного двору відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2020.

Суддя Костюк У.І.