Справа № 456/3003/18
Провадження № 2/456/128/2020
РІШЕННЯ

іменем України

22 січня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Братківської сільської ради Стрийського району Львівської області, Стрийської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на половину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення державного нотаріуса та державної реєстрації прав власності та їх обтяжень,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом та збільшивши позовні вимоги, просить визнати за ним право власності на половину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення Виконавчого комітету Братківської сільської Ради народних депутатів Стрийського району №29 від 27.06.1996 «Про приватизацію присадибних ділянок громадян с. Братківці» в частині безоплатної передачі у приватну власність громадянину с. Братківці ОСОБА_6 земельних ділянок, розташованих на території с. Братківці, для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,34 га, згідно поданої заяви; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ-І 001800, виданий Братківською сільською радою 29 травня 1997 року громадянину України ОСОБА_6 на підставі рішення Братківської сільської Ради народних депутатів №29 від 27.06.1996 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1714 га в межах згідно з планом, розташовану на території с. Братківці Братківської сільської ради, передану для обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 109; визнати недійсним пункт 1 свідоцтва про право на спадщину за законом НВТ 581704, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою 17 червня 2016 року у спадковій справі №619/2015, зареєстрованого в реєстрі за №2099, а саме про право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 1525 га, в межах згідно з планом, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :01;013:0017, яка розташована на території с. Братківці Стрийського району Львівської області, яка належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ-І 001800, виданого Братківською сільською радою 29.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 109; скасувати рішення державного нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори Костур Уляни Тарасівни, індексний номер: 30114075 від 17.06.2016 року, та державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень ОСОБА_2 індексний номер: 30114075 від 17.06.2016 року; усунути йому перешкоди у здійсненні права власності та користування земельною ділянкою та зобов`язати відповідача звільнити займану земельну ділянку від старої дерев`яної будівлі шляхом її демонтажу та винесення за межі земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що його матері ОСОБА_5 на праві особистої власності належала половина житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 ), тобто на спірній земельній ділянці площею 0,1525 га, якій присвоєно кадастровий номер :01:013:0017. Дійсна вартість цегляного житлового будинку, незавершеного будівництвом, станом на 25.08.1994 року становила 13 899 600 крб., що становить 139,00 грн. Про це стверджує свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, видане Виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області 25.02.1988 року на підставі рішення виконкому Стрийської районної Ради народних депутатів № 54 від 18.02.1988 року та зареєстроване Стрийським міжрайонним бюром технічної інвентаризації та записане в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 11 10.03.1988 року, довідка-характеристика Стрийського МБТІ від 25.08.1994 року за № 16248, поверховий план будинку АДРЕСА_2 , довідка Виконавчого комітету Братківської сільської ради від 14.09.2015 року за № 547. 15 серпня 1992 року його мати ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що майно, яке за законом належатиме їй на день її смерті, заповіла своїм синам, а саме: нову цегляну хату - ОСОБА_6 , правонаступником якого є його донька ОСОБА_2 , стару дерев`яну хату - ОСОБА_1 , господарську будівлю (стайню, стодолу) - ОСОБА_7 , правонаступником якого є його син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Він прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після її смерті, а саме половину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління спадковим майном і подав у державну нотаріальну контору, за місцем відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. 27 червня 1996 року Виконавчий комітет Братківської сільської Ради народних депутатів Стрийського району прийняв рішення № 29 «Про приватизацію присадибних ділянок громадян с. Братківці», з яким він вперше ознайомився безпосередньо в судовому засіданні тільки 21 червня 2016 року. Згідно пункту 1 цього рішення і додатку до цього ж рішення безоплатно передано у приватну власність громадянину с. Братківці ОСОБА_6 земельні ділянки, розташовані на території с. Братківці, для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,34 га, згідно поданої заяви. 29 травня 1997 року Братківська сільська рада, на підставі рішення Братківської сільської Ради народних депутатів №29 від 27.06.1996 р., видала ОСОБА_6 державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ-І 001800 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1714 га в межах згідно з планом, розташовану на території с. Братківці Братківської сільської ради, передану для обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 109. Пункт 1 рішення Виконавчого комітету Братківської сільської Ради народних депутатів Стрийського району № 29 від 27.06.1996 р. в частині безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_6 земельних ділянок, розташованих на території с. Братківці, для ведення підсобного господарства та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,34 гектари та державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ-І 001800 від 29 травня 1997 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 109, суперечать свідоцтву про право особистої власності на жилий будинок, виданому Виконавчим комітетом Стрийської районної Ради народних депутатів Львівської області 25.02.1988. 29 січня 2002 року Стрийська державна нотаріальна контора видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 , зареєстроване в реєстрі за № 1-375. 11 вересня 2015 року Стрийська державна нотаріальна контора надала відповідь на його заяву № 1092 від 11.09.2015 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, якою повідомила його, що в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, оформлених належними чином, на нього, свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно видати неможливо, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд їх задоволити. Пояснив, що його матір ОСОБА_5 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_3 , за життя склала заповіт, яким заповіла йому Ѕ частини старої дерев`яної хати за адресою: АДРЕСА_3 . В суді йому стало відомо про те, що його брат, у 2002 році, успадкував незавершене будівництво іншого житлового будинку. Крім того, 13.05.2019 подав на адресу суду заяву про поновлення строку позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Іванус М.І., в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. 17.12.2018 подав на адресу суду відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що оскільки ОСОБА_5 померла у 1994 році, то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Звертаючись до суду з позовом і заявляючи вимогу про визнання права власності на Ѕ частини житлового будинку в АДРЕСА_3 , позивач вказує, що вчинив всі дії, що свідчать про прийняття ним спадщини, оскільки фактично вступив в управління майном, однак не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що після смерті його матері, він вступив в управління спадковим майном. Крім того, 22.07.1997 державним нотаріусом Костур У.Т. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виходячи з того, що у заповіті не вказано місце знаходження майна, яке заповідається та заповідано одному із спадкоємців стайню та стодолу, які не виступають самостійними об`єктами спадкування, а тільки разом із житловим будинком.

Представник відповідача Братківської сільської ради Стрийського району Львівської області Клименчук М.Б. в судове засідання не з`явилась, однак 21.11.2018, 27.12.2018, 21.02.2019,19.03.2019, 18.04.2019, 14.05.2019, 07.06.2019, 06.08.2019, 05.09.2019, 05.10.2019, 13.11.2019 та 12.12.2019 подала на адресу суду заяви, в яких просить справу розглянути у її відсутності.

Представник відповідача Стрийської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак 08.11.2018, 18.12.2018, 12.03.2019, 09.04.2019, 08.05.2019, 11.06.2019, 02.07.2019, 07.10.2019, 30.10.2019 та 03.12.2019 подав на адресу суду заяви, в яких просить справу розглянути без їхньої участі, щодо позовних вимог покладаються на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Іванус М.І., третю особу ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та показань свідків, які були допитані в судовому засіданні. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане 25.02.1988 на підставі рішення виконкому Стрийської районної ради Народних депутатів №54, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 належить на праві особистої власності ОСОБА_5 /Т.1 а.с. 7/.

Згідно з довідкою-характеристикою №1624 від 25.08.1994, така видана Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 , для подання в Стрийську державну нотаріальну контору, з метою одержання свідоцтва про право на спадщину /Т.1 а.с. 8-9/.

Відповідно до заповіту від 15.08.1992, посвідченого головою виконкому Станківської сільської Ради народних депутатів Янко В. ОСОБА_9 ., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким майно, яке за законом належатиме їй на день смерті заповідає: нову цегляну хату ОСОБА_6 , стару дерев`яну хату ОСОБА_1 , господарську будівлю /стайню, стодолу/ ОСОБА_7 /Т.1 а.с. 10/.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Братківської сільської ради Народних депутатів Стрийського району №29 від 27.06.1996 «Про приватизацію присадибних ділянок громадян с. Братківці», передано безоплатно у приватну власність громадянам с. Братківці земельні ділянки, в межах населеного пункту для ведення підсобного господарства і будівництва та обслуговування житлового будинку, в розмірі не більше 0, 60 га, згідно поданих заяв /Т.1 а.с. 11-12/.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ №001600, ОСОБА_6 на підставі рішення Братківської сільської Ради народних депутатів №29 від 27.06.1996 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1725 га в межах згідно з планом, що розташована на території Братківської сільської ради Стрийського району Львівської області, землю передано для обслуговування житлового будинку /а.с. 13/. Даний факт також підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку /Т.1 а.с. 14/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.2002, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., таке видано ОСОБА_6 про те, що він є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво на яке видано заповіт складається з: житлового будинку, незавершеного будівництвом, готовністю 64% разом із належними до нього огорожею №1, воротами № АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , що знаходяться по АДРЕСА_3 /Т.1 а.с. 17/.

Відповідно до довідки №547 від 14.09.2015, виданої Братківською сільською радою Стрийського району Львівської області, така видана ОСОБА_1 про те, що житловий будинок покійної матері ОСОБА_5 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з рішенням виконкому №21 від 30.06.2009 «Про внесення змін та затвердження списків власників нерухомого майна с. Братківці Стрийського району» /Т.1 а.с. 18/.

12.07.1997 за вих. №354, державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур УТ відмовила у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 , який звернувся з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з вказівкою на те, що в заповіті не вказано місце знаходження майна, яке заповідається, та одному з спадкоємців заповідано стайню і стодолу, які не виступають самостійним об`єктом спадкування, а тільки разом із житловим будинком.

З листа завідувача Стрийською державною нотаріальною конторою Костур У.Т. №1450/02-14 від 11.09.2015 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок /Т.1 а.с. 19/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.06.2016, посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_6 , спадщина на яку видано свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 0, 1525 га, в межах згідно з планом, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №:01:013:0017, яка розташована на території с. Братківці Стрийського району Львівської області, відомості у використанні земельної ділянки не зареєстровані /Т.1 а.с. 20/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2019 витребувано з Львівського державного нотаріального архіву спадкову справу, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Братківці Стрийського району Львівської області /Т.1 а.с. 237-238/.

Листом завідувача Львівським державним нотаріальним архівом №2957/01-30 від 06.12.2019 суд повідомлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 Стрийською державною нотаріальною конторою Львівської області була заведена спадкова справа №330/1994. Згідно «Книги обліку і реєстрації спадкових справ за 1994 рік» Стрийської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Незавершені спадкові справи на державне зберігання до нотаріального архіву не передаються /Т.1 а.с. 245/.

17.12.2019 за вих. №17645/19 на адресу Стрийської державної нотаріальної контори надіслано запит суду про надання суду спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Братківці Стрийського району Львівської області /Т.2 а.с. 13/.

21.01.2020 за вх. №1018 на адресу суду завідувачем Стрийською державною нотаріальною конторою подано листа, яким суд повідомлено, що ними заведена спадкова справа №330/1994 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкова справа завершена та передана на зберігання в Львівський державний нотаріальний архів, свідоцтво видано 29.01.2002, зареєстровано в реєстрі №1-375, згідно даних, які зберігаються в електронних носіях Стрийської ДНК /Т.2 а.с. /.

В судовому засіданні 22.01.2020 представник позивача відмовилась від витребування спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Братківці Стрийського району Львівської області, зважаючи на доводи представника відповідача про відсутність необхідності у витребуванні такої.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2003 року. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.11.2018 у справі №227/908/16-ц.

Судом встановлено, що 15.08.1992 ОСОБА_5 зробила заповіт на користь ОСОБА_1 , яким заповіла йому стару дерев`яну хату, що в с. Братківці Стрийського району Львівської області. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , то спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Звертаючись до суду з позовом і заявляючи вимогу про визнання права власності на Ѕ частини житлового будинку в АДРЕСА_3 , позивач зазначає, що вчинив всі дії, що свідчать про прийняття ним спадщини, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном.

Суд критично оцінює вказане твердження позивача та звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 548 цього Кодексувизначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом, або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкодавцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 533 цього Кодексу спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах 2, 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Згідно з ст. 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Слід вказати, що 22.07.1997 за вих. №354, державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур УТ відмовила у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 , який звернувся з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з вказівкою на те, що в заповіті не вказано місце знаходження майна, яке заповідається, та одному з спадкоємців заповідано стайню і стодолу, які не виступають самостійним об`єктом спадкування, а тільки разом із житловим будинком.

Відповідно до заповіту від 15.08.1992, посвідченого головою виконкому Станківської сільської Ради народних депутатів Янко В.П., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким майно, яке за законом належатиме їй на день смерті заповідає: нову цегляну хату ОСОБА_6 , стару дерев`яну хату ОСОБА_1 , господарську будівлю /стайню, стодолу/ ОСОБА_7 /Т.1 а.с. 10/.

З листа завідувача Стрийською державною нотаріальною конторою Костур У.Т. №1450/02-14 від 11.09.2015 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Суд звертає увагу, що у заповіті дійсно не вказано місцезнаходження спадкового майна, яке заповідається та заповідано одному із спадкоємців стайню та стодолу, які не виступають самостійними об`єктами спадкування, а тільки разом із житловим будинком.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач ОСОБА_1 оскаржував відмову нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до суду.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що на даний час житлового будинку, на який позивач просить визнати право власності не існує, позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтвердив той факт, що саме вказаний житловий будинок він успадкував на підставі заповіту після смерті його матері, оскільки в заповіті відсутня адреса місцезнаходження будинку.

Слід звернути увагу також і на той факт, що мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а до нотаріальної контори позивач звернувся 26.08.1994, жодного доказу, який би засвідчив той факт, що позивач фактично вступив в управління або володіння спадковим майном суду не надано.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , долученими до матеріалів справи доказами, не довів факт прийняття ним спадщини за заповітом, шляхом вступу в управління спадковим майном, а тому вимога про визнання за ним права власності на Ѕ житлового будинку по АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає, як і не підлягають задоволенню й інші похідні позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації права власності та усунення перешкод у користуванні у здійсненні права власності та користування земельною ділянкою.

Окрему увагу слід звернути на той факт, що рішення органу місцевого самоврядування №29 від 27.06.1996 та державний акт на право власності на землю серії ЛВ-І №001800 не порушують права та інтереси позивача, як володільця об`єкта нерухомого майна та частини земельної ділянки, розташованої під будинком, оскільки рішенням Виконавчого комітету районної ради трудящих від 26.12.1974 №396 зобов`язано ОСОБА_10 , спадщину після якого прийняла спадкоємець ОСОБА_5 , до 15.01.1978 розібрати стару хату, яка в подальшому була предметом розпорядження у заповіті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь позивача.

Що стосується клопотання позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності та доводів представника відповідача, адвоката Іванус М.І. щодо спливу строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №445/25/16.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні не встановлено підстав вважати, що рішення Виконавчого комітету Братківської сільської ради народних депутатів Стрийського району №29 від 27.06.1996, державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ-І 001800, свідоцтво про право на спадщину за законом НВТ 581704, рішення державного нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., індексний №30114075 від 17.06.2016 та державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень ОСОБА_2 , індексний №30114075 від 17.06.2016 впливають та права та інтереси позивача ОСОБА_1 , а відтак, в задоволенні позову слід відмовити по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, суд не знаходить за можливе давати оцінку іншим доводам сторони позивача, оскільки такі не впливають на вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Братківської сільської ради Стрийського району Львівської області, Стрийської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на половину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення державного нотаріуса та державної реєстрації прав власності та їх обтяжень відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 31 січня 2020 року.