провадження № 6/752/691/20
УХВАЛА

10.12.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

за участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсною та скасування вимоги державного виконавця, визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця у цивільній справі № 752/20370/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до стану придатного до використання за цільовим призначенням, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала справа за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсною та скасування вимоги державного виконавця, визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця у цивільній справі № 752/20370/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до стану придатного до використання за цільовим призначенням.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2019 року, в задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року було скасовано в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування вимоги державного виконавця від 14 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838 про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку з кадастровим номером :90:040:0021 (площею 0.0832 га) на АДРЕСА_1 у відповідності до координат зовнішніх меж земельної ділянки, привівши у придатний для використання за цільовим призначенням стан, шляхом звільнення її від будівель та споруд у місячний термін і повернуто заяву ОСОБА_1 у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, було скасовано в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця від 27 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1 700,00 грн. та провадження у цій частині було закрито.

В іншій частині ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, було залишено без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Інші сторони в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе вирішити питання щодо необхідності виділення вимог заяви в окреме провадження без участі сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши постанову суду апеляційної інстанції від 26.09.2019 року, вважає, що частину вимог заяви слід виділити в окреме провадження за наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Встановлено, що ОСОБА_1 в грудні 2018 року звернулась до суду із заявою, в якій просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист; визнати недійсним та скасувати вимогу державного виконавця від 14.11.2018 року у виконавчому провадженні № 56807838, яким її було зобов`язано звільнити земельну ділянку, а також визнати недійсними та скасувати постанову державного виконавця від 27.11.2018 року у виконавчому провадження № 56807838, відповідно до якої на неї було накладено штраф.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2019 року, в задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року було скасовано в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування вимоги державного виконавця від 14 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838 про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку з кадастровим номером :90:040:0021 (площею 0.0832 га) на АДРЕСА_1 у відповідності до координат зовнішніх меж земельної ділянки, привівши у придатний для використання за цільовим призначенням стан, шляхом звільнення її від будівель та споруд у місячний термін і повернуто заяву ОСОБА_1 у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, було скасовано в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця від 27 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1 700,00 грн. та провадження у цій частині було закрито.

В іншій частині ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, було залишено без змін.

З мотивувальної частини зазначеної постанови Київського апеляційного суду вбачається, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 24.04.2019 року керувався законом, який регламентує порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Однак, вимоги заяви про визнання недійсними та скасування вимог державного виконавця по суті є скаргою на рішення чи дії (бездіяльність) державного виконавця.

Розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця здійснюється в порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 та п. «а» ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини 3 ст. 450 ЦПК України, якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Цих вимог законодавства суд першої інстанції не врахував, не розмежував із застосуванням процесуальних норм заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню від скарги на дії державного виконавця, не дослідив і не вирішив питання дотримання заявниками передбаченого процесуальним законом строку на подачу скарги і не визначився з колом осіб, які мають бути залучені до розгляду скарги.

Таким чином, суд першої інстанції, розглянувши заяву ОСОБА_1 в частині вимог про визнання недійсними та скасування вимог державного виконавця від 14 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838, порушив норми процесуального права щодо порядку прийняття і розгляду скарги на дії державного виконавця, що призвело до постановлення помилкової ухвали в цій частині, а тому, відповідно до положень пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала в цій частині підлягала скасуванню із поверненням заяви ОСОБА_1 у цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції (вирішення питання про відкриття провадження і розгляду скарг заявників в порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України).

Окремо варто відзначити, що згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи. У разі роз`єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз`єднання позовів і копія пред`явленого позову з додатками.

Відповідно ч. 6 ст. 188 ЦПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

У відповідності до пункту 2.3.30 Положення про автоматизовану систему документообігу суду від 26.11.2010 року № 30 (зі змінами), у разі роз`єднання (виділення) судових справ виділена в окреме провадження судова справа не підлягає автоматизованому розподілу, а реєструється як така, що надійшла вперше та передається судді, яким ухвалено рішення про роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження чи виділення в окреме провадження.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в даній заяві поєднано вимоги, які мають розглядатись за правилами, встановленими різними розділами ЦПК України, на що було звернуто увагу судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вважаю за доцільне роз`єднати матеріали заяви ОСОБА_1 від 12.12.2018 року, виділивши в окреме провадження заяву ОСОБА_1 про визнання недійсними та скасування вимог державного виконавця від 14 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 51, 188, 447 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Роз`єднати матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсною та скасування вимоги державного виконавця, визнання недійсною та скасування постанову державного виконавця у цивільній справі № 752/20370/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до стану придатного до використання за цільовим призначенням.

Виділити в самостійне провадження вимоги заяви ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування вимоги державного виконавця від 14 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838 у цивільній справі № 752/20370/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до стану придатного до використання за цільовим призначенням.

Передати роз`єднані матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування вимоги державного виконавця від 14 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56807838 у цивільній справі № 752/20370/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до стану придатного до використання за цільовим призначенням, - для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду з присвоєнням індексного номеру «4-с».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко