Єдиний унікальний номер 233/4314/18
Номер провадження 22-ц/804/50/20
Єдиний унікальний номер 233/4314/18 Головуючий у 1 інстанції Бєлостоцька О.В.
Номер провадження 22-ц/804/50/20 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті цивільну справу № 233/4314/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області про усунення перешкод у праві користування жилим приміщенням та вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 ,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 в якому зазначили, що з 2002 року вони разом із ОСОБА_5 , який є їх чоловіком та батьком відповідно, мешкали в будинку АДРЕСА_1 , який на праві власності належить відповідачу по справі. Під час проживання в будинку вони мешкали однією сім`єю з відповідачем. Ними з чоловіком неодноразово здійснювались ремонти в будинку, в тому числі здійснювалась заміна системи опалення, був придбаний новий газовий котел, замінені пластикові вікна, сплачувалась вартість комунальних послуг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після чого стосунки між позивачами та ОСОБА_3 погіршились, а згодом останній змінив замки на вхідних дверях будинку та хвіртці, з огляду на що, не зважаючи на те, що в будинку знаходяться належні їм речі, вони позбавлені можливості потрапити до будинку та проживати в ньому.

Просили усунути перешкоди в користуванні ними приміщенням жилого будинку АДРЕСА_1 та вселити їх в спірний будинок.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області про усунення перешкод у праві користування жилим приміщенням та вселення задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинком АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_1 та неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинок АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 704, 80 гривні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року у цивільній справі № 233/4314/18 скасувати, ухвалите нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після смерті ОСОБА_5 позивачі добровільно виїхали із спірного будинку і почали проживати зі іншою адресою в м. Костянтинівка, а саме у квартирі, частина якої належить позивачу ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_7 ..

Також зазначає, що неповнолітня ОСОБА_2 з 2018 року проходить стаціонарне навчання в іншому місті за межами Костянтинівки. На період канікул проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 у її квартирі.

Посилається на те, що відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Зазначає, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добровільно залишили спірний будинок, він не перешкоджає їм проживати в спірному будинку.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

18 грудня 2019 року від ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , в якому просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

В обґрунтування якого зазначає, що ні вона, ні її донька ОСОБА_2 добровільно не виїжджали з місця їх реєстрації з будинку АДРЕСА_1 . Вони були вимушені зробити після того, як відповідач та його донька ОСОБА_8 , створили такі умови життя, що вони не могли взагалі зайти до цього будинку, змінили замки на домі, на вхідній хвіртці. Вона неодноразово в період з 25 червня 2018 року до 11 серпня 2018 року зверталась до органів поліції у м. Костянтинівка, Донецької області за допомогою, але так і не надійшла від них до теперішнього часу.

Вказує, що вона вимушено мешкає у квартирі, яка належить її матері ОСОБА_9 , те що їй належить частина цієї квартири, не є підставою для позбавлення права користуватися житловим приміщенням її свекра ОСОБА_3 . Вона і її донька на законних підставах проживали у б АДРЕСА_1 , договору не було, що в разі смерті її чоловіка ОСОБА_5 , вона та її донька повинні залишити цей будинок. Посилання ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , на те, що її донька не мешкає в будинку тому, що навчається у іншому місті за межами м. Костянтинівка є не тільки некоректним, але й незаконним відповідно до ч. 2 ст. 71 ЖК України.

Доказів про те, що вони перестали бути однією сім`єю з відповідачем по справі після смерті її чоловіка, а відповідно його сина ОСОБА_5 немає, вони продовжували жити однією сім`єю, та вести спільний побут.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник адвокат Шамардін В.М. не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Від ОСОБА_1 надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Шпільов М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 .

В зазначеному будинку з 07 жовтня 2006 року зареєстрована ОСОБА_1 , яка є невісткою відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується позначкою про реєстрацію місця проживання в паспорті.

В будинку АДРЕСА_1 з 07 жовтня 2006 року по теперішній час зареєстрована онука відповідача по справі неповнолітня ОСОБА_2 , що підтверджується адресною карткою та довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 555 від 20 січня 2017 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є позивач по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_5

ОСОБА_5 , який є чоловіком ОСОБА_1 та батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Після смерті чоловіка між позивачем по справі та свекром - ОСОБА_3 склались конфліктні, неприязні відносини з приводу перешкод з боку останнього невістці та онучці проживати в будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, та зверталась із відповідними заявами до Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради, ЖЕК-№4, КП «Служба єдиного замовника, Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області», сектору реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання .

На підтвердження того, що позивачі проживали із свекром однією родиною, ремонтували та облаштовували з чоловіком будинок АДРЕСА_1 , позивачкою надано копії товарних чеків на придбання товарів для ремонту, пластикових вікон, кухонних меблів, які досліджені судом.

Відповідно до висновку від 14 січня 2019 року № 63/26 Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради вважає за доцільне усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселити неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем реєстрації - в будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, враховуючи правовідносини які склалися між сторонами спору, виходив з того, що знайшло своє підтвердження факт перешкоджання відповідачем у користуванні позивачами спірним будинком.

Такі висновки суду відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_2 , мешкали із свекром однією родиною, ремонтували та облаштовували з чоловіком будинок АДРЕСА_1 , позивачем надано копії товарних чеків на придбання товарів для ремонту, пластикових вікон, кухонних меблів, які досліджені судом.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону ї підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.7, 19, 369, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: І.В. Кішкіна

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складений 29 січня 2020 року.

Головуючий О.І. Корчиста