Провадження № 22-ц/801/158/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 рокуСправа № 127/18765/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді - доповідача),

суддів Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Борисюк І.Є., дата складення повного тексту рішення 07.11.2019 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що позивач перебувала у шлюбі із відповідачем з 22.10.2000 по 14.11.2018, від якого вони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/17216/17 від 27.11.2017 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі по 888, 50 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Однак, донька ОСОБА_3 , яка проживає із позивачем, продовжує навчання. Вона є студенткою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, навчається на денній формі навчання медичного факультету за спеціальністю «медицина» за державним замовленням, термін навчання з 01.09.2018 до 01.07.2024. Донька не має самостійних коштів навіть на задоволення мінімальних життєвих потреб (харчування, одяг), а тим більше на навчання (придбання підручників, учбових засобів, транспортні витрати, утримання необхідної для навчання комп`ютерної техніки тощо). Таким чином, дочка відчуває значні матеріальні труднощі, а тому потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків. Позивач намагається надавати дочці посильну матеріальну допомогу в період її навчання, але її заробітна плата не дає змоги утримувати себе, старшу доньку - студентку та меншу неповнолітню доньку. Відповідач є фізично здоровою, працездатною людиною, має стабільний заробіток достатнього рівня, а тому може і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_3 в період її навчання до досягнення нею 23 років. Позивач також зазначила, що при визначенні нею розміру аліментів враховано, що у відповідача наявні аліментні зобов`язання щодо їх меншої доньки ОСОБА_4 .

З огляду на викладене позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500, 00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду на весь період її навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 (одна тисяча сто) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 19.07.2019 до 01.07.2024.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що підставою для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є те, що остання продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, а також те, що позивач має можливість надавати утримання своїй повнолітній дочці.

Разом з тим, достатніх підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1 500, 00 гривень щомісячно, судом першої інстанції не встановлено.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходив з того, що відповідач є працездатною людиною, в даний час перебуває на обліку як безробітній та отримує допомогу по безробіттю.

Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, якої вона потребує у зв`язку із продовженням навчання, однак не в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, як того просить позивач, а в розмірі 1100 грн на місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема щодо можливості позивача надавати матеріальну допомогу. Як зазначає ОСОБА_2 , що на даний час не має змоги надавати матеріальну допомогу, оскільки він є безробітній та у нього відсутній достатній дохід, який дозволяв би йому сплачувати аліменти в розмірі 1100 грн. Крім того, вважає, що зазначена сума є завеликою, натомість позивачем не доведено необхідність стягнення саме такої суми. Відповідач також зазначає, що, на його думку суд першої інстанції не врахував даних щодо його стану здоров`я, матеріального стану а також сплату ним аліментів на утримання другої доньки згідно із судовим рішенням.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач, а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача заперечили аргументи позивача, викладені в апеляційній скарзі, вказавши, що відповідач є працездатною особою, і, як вони вважають, погіршення його здоров`я та відсутність постійного місця роботи мають тимчасовий характер та не можуть бути причиною відмови у наданні матеріальної допомоги повнолітній доньці, яка продовжує навчання.

Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилися двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2018 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис (а.с. 3).

Згідно із довідкою № 2182, виданою міським комунальним підприємством «Управляюча компанія «Київська»» 05.07.2019, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю - позивачем по справі. (а.с. 6)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/17216/17 від 27.11.2017, яке набрало законної сили 08.12.2017, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вирішено стягувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 888,50 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.08.2017 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с. 9-10)

Відповідно до довідки № 3198, виданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова 17.10.2019, ОСОБА_3 навчається на ІІ курсі денної форми навчання медичного факультету за спеціальністю «медицина»; навчання на за державним замовленням; термін навчання з 01.09.2018 до 01.07.2024, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги (а.с. 7, 62).

Довідками про доходи № 311 та № 575, виданими Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова 05.07.2019 та 16.10.2019, відповідно, підтверджено, що ОСОБА_3 доходів за період з січня місяця 2019 року по вересень місяць 2019 року (включно) не отримувала (а.с. 8, 63).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітній син (донька) продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Сімейним кодексом України визначено принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

З висновку у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 вбачається, що застосування статті 199 СК України полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Частиною першою статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина (доньку) у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Також наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пред`являючи позов, позивач зазначала, що їх спільна з відповідачем донька потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, які включають придбання підручників і учбових засобів, харчування, витрати на проїзд до університету та додому, утримання необхідної для навчання комп`ютерної техніки тощо.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, посилаючись на відсутність роботи та стан здоров`я.

Втім, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, за наступного.

Як встановлено, відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку повнолітній доньці, яка продовжує навчання не надає, фактично переклавши обов`язок, за неї піклуватися та матеріально забезпечувати, винятково на мати - ОСОБА_1 , що не відповідає нормам закону. Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків, відповідно надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Доводи ОСОБА_2 про отримання незначних доходів, не обумовлено непереборними об`єктивними чинниками, в силу яких він не може отримувати дохід для належного утримання своєї дитини, яка продовжує навчання, та її гідного розвитку, здобуття професії.

Більш того, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань в обмеженні праці не надано. А тому не існує перешкод для виконання ним обов`язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі достатньому для забезпечення її життєвих потреб.

Разом з тим, матеріальне становище не оцінюється тільки виходячи з розміру заробітку (доходу) платника аліментів.

Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів сприймаються критично, а до уваги належить брати рівень його життя, які оцінюються непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна).

Принцип врахування лише трудових доходів, на що посилається сторона, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства.

Крім того, відповідач зазначає про погіршення його стану здоров`я і необхідність лікування та вважає, що дані обставини не були враховані судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи, оскільки згідно із висновками лікаря невропатолога, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 встановлено діагноз: дискогенна люмбоішіалгія внаслідок остеохондрозу і, зокрема, рекомендовано обмеження режиму фізичних навантажень. (а.с. 45, 87-88). Разом з тим, попри те, що відповідач має певні порушення здоров`я, що потребують лікування, він є молодою працездатною особою, медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій щодо обмеження або заборони працевлаштування не має.

Донька відповідача навчається на ІІ курсі денної форми навчання медичного факультету за спеціальністю «медицина» Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, стипендії не отримує, доходу немає. ЇЇ батько є працездатним, медичних протипоказань немає, об`єктивних достатніх та беззаперечних доказів неможливості сплачувати аліменти суду не надав.

Та обставина, що із відповідача за рішенням суду стягнуто аліменти ще й на утримання його неповнолітньої доньки, також була прийнята до уваги місцевим судом при визначенні розміру стягуваних аліментів, в зв`язку з чим посилання на неї в апеляційній скарзі, як аргумент щодо неможливості надавати допомогу доньці в період навчання, суд вважає безпідставними, оскільки вказане не звільняє його від обов`язку по утриманню і старшої доньки, яка продовжує навчатися і в зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги.

Водночас, ураховуючи засади цивільного законодавства, а саме справедливість та добросовісність, апеляційний суд дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на рівні 1100 грн., відповідає цим вимогам.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з ухваленим судом рішенням щодо стягнення аліментів, не спростовують висновків суду по суті вирішеного спору та не можуть бути підставами для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.Ю. Береговий

Судді: Т.Б. Сало

Т.М. Шемета