Житомирський апеляційний суд
Справа №295/431/17 Головуючий у 1-й інст. Гумен Н.В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/431/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Гумен Н.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк » звернулось до суду з даним позовом, в якому зазначено, що 19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір про надання останній 200000 дол. США, строком до 19 червня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за даною угодою 19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки.

Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала кошти, станом на 26 квітня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 208976,74 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 171243,60 дол. США, а також заборгованості зі сплати відсотків у сумі 37733,14 дол. США.

З огляду на вищезазначене, позивач просив стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 208976, 74 дол. США, що є еквівалентним 5221421 грн. 36 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2017 року позов ПАТ « ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ « ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 208976,74 дол. США, що є еквівалентним 5221421 грн. 36 коп.

Стягнуто з відповідачів на користь ПАТ « ОТП Банк» по 26107 грн. 10 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог до нього та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що при вирішенні спору суд не врахував ту обставину, що 6 червня 2016 року банк направив боржнику та поручителям досудову вимогу про дострокове погашення боргу протягом тридцяти днів. Проте, з даним позовом ПАТ « ОТП Банк» звернулось до суду 16 січня 2017 року, тобто з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя. Вказана обставина свідчить про припинення дії договору поруки.

Окрім того, враховуючи графік погашення кредиту та наявний в матеріалах справи розрахунок, можна дійти висновку про те, що ОСОБА_1 припинила виконувати свої кредитні зобов`язання перед позивачем у 2011 році. Відтак, з огляду на положення ч.4 ст. 559 ЦК України, початок перебігу строку пред`явлення вимог до поручителя повинен обчислюватись з 2011 року.

Також ОСОБА_2 вказує, що не був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, що позбавило його можливості надати пояснення та ставити питання про витребування доказів у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що банк, реалізуючи своє право на дострокове повернення боргу, 6 червня 2016 року направив на адресу відповідачів письмові вимоги та 16 січня 2017 року звернувся до суду з даним позовом. Вказана обставина свідчить про дотримання позивачем положень ч.4 ст. 559 ЦК України ( в редакції Закону України №2478-VІІІ від 3 липня 2018 року), якою, зокрема, передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку ( терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу.

На думку представника позивача, апеляційна скарга є необгрунтованою.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ « ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №CM-SME JО1/037/2008, за умовами якого останній наданий кредит у розмірі 200000 дол. США, строком до 19 червня 2023 року.

Згідно з п.1.7.1 договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування кредитного рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

У п. 3 кредитного договору зазначено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме: фіксований відсоток у розмірі 6,0 % річних + FIDR ( процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк в 366 днів. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому цим договором).

19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки №SR-SME JО1/037/2008, відповідно до якого поручитель зобов`язувався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за даним кредитним договором в повному обсязі.

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Окрім того, 18 серпня 2014 року аналогічний договір поруки за № SR-SME JО1/037/2008/1 був укладений із ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з даним позовом, банк надав розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 26 квітня 2016 року складає 208976,74 дол. США, в тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 171243,60 дол. США, а також заборгованість зі сплати відсотків у сумі 37733,14 дол. США.

Матеріали справи свідчать, що 6 червня 2016 року банк надіслав позичальнику та поручителям письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості протягом 30 календарних днів з дати відправлення цієї вимоги.

Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Умовами договору також передбачено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 38 календарних днів, банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом відправлення на поштову адресу позичальника відповідного листа про розірвання цього договору. Цей договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу позичальника вищевказаного листа. Вимога вважається надісланою в день її направлення на адресу позичальника, що зазначена у цьому договорі ( п.1.9.3 кредитного договору).

Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, законодавцем визначено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги).

При цьому, будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України строк дії договору поруки за своєю правовою природою не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого таке право та обов`язок припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку ( який є преклюзивним) кредитор позбавлений можливості вчиняти дії щодо реалізації свого права за договором поруки. Порука є строковим зобов`язанням, й незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Аналізуючи положення ч.4 ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання ( у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за даним кредитним договором, направивши 6 червня 2016 року на адреси відповідачів письмові вимоги про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати відправлення даної вимоги. Відтак боржник зобов`язаний був достроково погасити заборгованість у строк до 6 липня 2017 року. Й саме із цієї дати розпочався перебіг шестимісячного строку, визначеного ч.4 ст.559 ЦК України.

Враховуючи, ту обставину, що банк звернувся до суду з даним позовом 16 січня 2017 року, а строк дії кредитного договору визначено до 6 липня 2017 року, порука ОСОБА_2 є припиненою із 6 січня 2017 року.

Посилання представника позивача на ту обставину, що в даному випадку слід застосовувати положення ст. 559 ЦК України в редакції Закону України №2478-VІІІ від 3 липня 2018 року, є безпідставним, оскільки порука припинилася до набрання чинності цим Законом й спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства, яке було чинним на час їх виникнення.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині стягнення із ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, - про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Відповідно, підлягає скасуванню рішення й в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ « ОТП Банк» судового збору.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, - про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Рішення в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ « ОТП Банк» судового збору скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст судового рішення складений 28 січня 2020 року.