Дата документу 31.01.2020 Справа № 554/8601/19
Провадження № 2/554/277/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Кучеренко В.В.,

адвоката позивача Строгової А.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та, відповідно до уточнених позовних вимог (а.с. 75-76) прохала суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме Договору оренди, укладеного 01.09.2019 року між сторонами нежитлового приміщення площею 9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , шляхом стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених позивачем в рахунок орендної плати у сумі 5 000,00 грн. за договором.

В обґрунтування позову позивачем ОСОБА_2 зазначено, що 01.09.2019 року між нею та відповідачем було підписано письмовий Договір оренди нежитлового приміщення площею 9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Нею, як орендарем, наперед була сплачена сума орендної плати за два місяця 5000,00 грн. Однак відповідач так і не надав фактично у користування вказане приміщення; договір фактично не був виконаний. 03.09.2019 року нею було направлено відповідачу претензію з вимогою надати доступ до приміщення, ключі від нього, а також необхідні документи щодо технічного стану приміщення, в інакшому разі вимагала повернути сплачені за оренду грошові кошти. Відповідь на претензію не отримано. За умовами договору договір укладався на три роки з 01.09.2019 по 01.09.2022 р., однак, всупереч умовам закону, а саме ст. ст. 793, 794 ЦК України, він не був посвідчений нотаріально та зареєстрований у передбаченому законом порядку. Позивач вказувала, що, згідно зі ст. 220 ЦК України, такий договір є нікчемним; визнання такого договору недійсним не вимагається законом. На підставі викладеного, прохала застосувати наслідки недійсності правочину.

Ухвалою суду від 27.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом усіх учасників справи.

25.11.2019 року надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач заперечував проти позову у поновному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що він у присутності свідків 01.08.2019 року передав позивачу ключі від приміщення; позивачем було оглянуте вказане приміщення та позивач фактично почала використовувати приміщення у власних цілях протягом серпня-вересня 2019 року. Претензій щодо технічного стану та допуску приміщення в експлуатацію з боку позивача не виникло ані з моменту початку фактичного користування приміщенням ані з моменту підписання договору оренди. Лист-претензію позивача не отримано через перебування за місцем фактичного проживання у місті Києві. У Договорі оренди був вказаний номер його контактного телефону, однак позивач не скористався мобільним зв`язком та направив лист-претензію. В момент передання позивачем коштів за оренду нежитлового приміщення на звороті договору оренди сторони домовились, що вразі розірвання договору сплачені кошти не повертаються. З урахуванням загальновідомих відомостей щодо орендної плати за аналогічні нежитлові приміщення, відповідач прохав зарахувати сплачені позивачем кошти 5 000,00 грн. в рахунок фактичного користування майном за серпень 2019 року. Також, відповідачем заперечувався фактичний розмір адвокатських витрат, заявлених позивачем в орієнтовному розрахунку, у зв`язку із недоведеністю належними доказами та їх неспівмірністю. На підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України відповідачем заявлено клопотання про зменшення заявлених до стягнення адвокатських витрат до 10 грн.

Інших заяв по суті справи, відповідно до ст. 174 ЦПК України, до суду від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні 22.01.2020 року адвокат Строгова А.О. в інтересах позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, долучила до матеріалів справи квитанції про сплату позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом цієї справи у суді у сумі 5 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 22.01.2020 року заперечував проти позову у повному обсязі, прохав суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові заяви сторін по суті справи, надавши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Згідно із письмового Договору оренди № 1 від 01.09.2019 р., оригінал якого долучено до позову, встановлено, що 01.09.2019 року між ОСОБА_1 (Орендодавець), з одного боку, та ОСОБА_2 (Орендар), з іншого боку, було укладено на строк з 01.09.2019 по 01.09.2022 р. Договір оренди нежитлового приміщення 9 кв. м. (магазин) за адресою АДРЕСА_1 ), яке належить Орендодавцю на праві власності.

Сторони домовились, відповідно до умов Договору, що орендна плата буде складати 2500,00 грн. на місяць (у суму орендної плати не включені комунальні платежі) (п. 3.1 Договору); розрахунок здійснюється не пізніше 01 числа кожного місяця (п. 3.2 Договору).

Судом встановлено, що на зворотній стороні укладеного між сторонами Договору міститься розписка сторін, про те, що за договором отримано 5 000,00 грн. за перший та останній день оренди.

Факт передачі-отримання грошей за вказаним договором не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Тобто, для укладення договору найму будівлі або іншої капітальної споруди на три і більше роки законом передбачено обов`язкову письмову форму договору із обов`язковим нотаріальним посвідченням договору.

Однак, недійсність такого договору (найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) у зв`язку із недотриманням сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення прямо не встановлена законом, що свідчить про те, що має місце оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що Договір оренди нежитлового приміщення (магазину) від 01.09.2019 року, укладений у простій письмовій формі строком на три роки, однак без нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Обставин щодо ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення Договору оренди не встановлено під час розгляду справи.

Натомість, щодо фактичного виконання сторонами укладеного договору судом встановлено наступне.

Позивач, як Орендар за договором, на виконання умов договору передав відповідачу, як Орендодавцю, обумовлену суму орендної плати у розмірі 5 000,00 грн. за першій і останній місяць користування.

Відповідно до ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до п. 2.2.1 та п. 2.2.2 Договору оренди орендодавець взяв на себе обов`язок надати орендовану площу в належному вигляді і в термін; надати розміщення необхідного для роботи обладнання і реклами.

Пунктом 5.1 Договору оренди передбачено початок дії договору з 01.09.2019 року.

Позивач вказувала, що орендодавець не здійснив дій по фактичній передачі нерухомого майна (магазину) у його користування, у зв`язку із чим нею було складено та надіслано на адресу орендодавця лист-претензію (докази поштового відправлення листа долучено до позову).

Законом для таких видів договорі найму (оренди) передбачено оформлення факту прийому-передачі орендованого майна відповідним документом (актом).

Так, частиною 1 ст. 795 ЦК України встановлено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі відповідачем, як Орендодавцем, нерухомого майна (магазину) у користування орендаря, станом на початок дії Договору оренди (01.09.2019 р.), суду не надано.

Таким чином, Договір оренди від 01.09.2019 року не був виконаний орендодавцем.

Правовідносини, які існували між сторонами до моменту укладення Договору оренди від 01.09.2019 року, про які зазначав у відзиві відповідач і його вимоги щодо зарахування коштів в рахунок попереднього користування позивачем майном, виходять поза межі спору за Договором оренди від 01.09.2019 року, а тому не є предметом розгляду судом у даній справі.

Таким чином, укладений між сторонами Договір оренди від 01.09.2019 року є нікчемним у зв`язку із недотриманням сторонами вимог Закону щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За таких обставин вимоги позивача щодо застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 5 000,00 грн. є законною та підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при звернення до суду із вказаним позовом судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді вказаної справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Строговою А.О. 03.09.2019 року було укладено договір про надання правничої допомоги.

Вартість послуг адвоката передбачена розділом 3 вказаного Договору, а саме 300 грн. за годину; попередня плата складає 1 500,00 грн.; фактична сплата коштів закріплюється квитанцією про отримання коштів.

Згідно з наданими до суду квитанціями адвоката від 03.09.2019 року та 18.01.2020 року загальна сума коштів сплачених за надання адвокатських послуг складає 3 000,00 грн.

Вказані витрати є належним чином підтверджені, відповідають вимогам співмірності, передбаченим ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката є неспроможним у даному випадку, оскільки не доводить неспівмірність заявлених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Керуючись cт. ст. 216, 220, 765, 793, 795 ЦК України, ст. ст. 1-5, 10, 76-83, 137? 141? 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом стягнення грошових коштів задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. за нікчемним договором оренди нежитлового приміщення від 01.09.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 3 000,00 грн.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса фактичного АДРЕСА_2 ; адреса зареєстрованого АДРЕСА_3 ).

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого АДРЕСА_4 ).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 31.01.2020 року.

Суддя М.О. Материнко