ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5871/18
Провадження № 2/210/146/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Недолуги Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2008 року між Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк» та позивачем був укладений кредитний договір №МL-311/174/2008 року. Відповідно до Договору Купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року право вимоги за Кредитним договором придбав ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ОТП Факторинг України», тому став кредитором за кредитним договором № МL-311/174/2008.

Вважає, що Кредитний договір суперечить законодавству України по захисту прав споживачів. Відповідачем в порушення закону не було виконано переддоговірну роботу з позивачем. Позивачу з боку банку не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформації про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит.

Крім того, в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору, лише в односторонньому порядку і лише в інтересах та з боку Банку та не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, що суперечить нормам ЦК України та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Ще в момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище. Тобто, банк в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку. А також, передбачив своє право, в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми Кредиту. Тобто, взявши кредит, позивач опинився в умовах, які неможливо виконувати.

Порушення вимог законодавства при укладенні кредитного договору є підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Тому, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № МL-311/174/2008 від 01.09.2008 року укладений між Закритим Акціонерним Товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, проте дане клопотання не береться судом до уваги та розцінюється як зловживання своїми процесуальними правами. Оскільки, після закриття підготовчого судового засідання і призначення справи до судового розгляду 16.10.2019 року, всі подальші судові засідання були відкладенні за клопотанням позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просить слухати справу за його відсутності. У задоволенні позовної заяви, просить відмовити в повному обсязі, з урахуванням наданого відзиву.

В обґрунтування відзиву зазначає, що 01.09.2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № ML-311/174/2008. Відповідно до додатку №1 Графік повернення Кредиту та сплату відсотків до Кредитного договору визначено відсоткову ставку 18,99%.Відповідач не погоджується с твердженням позивача, що при видачі Кредиту були порушені вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки, в липні 2008 року позивач звернувся до ЗАТ «ОТП Банк» з метою отримання кредиту на споживчі цілі. Було ретельно розглянуті подані позивачем документи на одержання кредиту (економічне обґрунтування потреби в одержані кредиту, розрахунки валютної окупності проекту з графіком погашення заборгованості та нарахованих процентів, тощо) та прийнято позитивне рішення. Згідно Анкети-заяви фізичної особи на отримання кредиту від 25.07.2008 року, заповненою та підписаною позивачем, позивач самостійно, розглянувши запропоновані банком варіанти, виявив бажання отримати кредит в сумі 150 000 грн. строком на 180 місяців та з відсотковою ставкою 18,99% з стандартною формою погашення кредиту. При укладені кредитного договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, про які позичальник отримав достовірну та повну інформацію. Тому, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, у відзиві на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.09.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг України») укладено кредитний договір № ML-311/174/2008, відповідно якого банк надав позичальнику 150000,00 грн. на споживчі цілі (а.с. 10).

Інші істотні умови кредитного договору № ML-311/174/2008 від 01.09.2008 року зазначені в частині №2 договору, на якому міститься підпис позивача (а.с.11-13).

В матеріалах справи також наявні графік погашення кредиту, який є невід`ємною частинами кредитного договору № ML-311/174/2008 від 01.09.2008 року, на якому наявний підпис позичальника, тобто, позивача ОСОБА_1 , що в свою чергу також дає підстави вважати, що остання погодилась з умовами договору та з графіком погашення кредитних коштів з 01.10.2008 року по 01.09.2023 рік з відсотковою ставкою 18,99% (а.с.14-16).

Крім того, згідно анкети-заяви фізичної особи на отримання іпотечного кредиту від 25.07.2008 року ОСОБА_1 звернулася до банку на отримання споживчого кредиту в розмірі 150000,00 грн. строком на 15 років, з відсотковою ставкою 18,99% (а.с.47-50).

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором № ML-311/174/2008 від 01.09.2008 року станом на 24.07.2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 212063,09 грн. за прострочене тіло кредиту та відсотків, а також 774030,28 грн. - нарахована пеня (а.с.88).

В силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що ці правила регулюють порядок надання банками споживачу повної необхідної, доступної достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.1 цієї Постанови банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Як роз`яснено в п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з п. 1.5.1 кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язалась повертати відповідну частину кредиту щомісячно у розмірі та строки, визначені у Графіку Платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Розділом 4 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань.

Отже, судом встановлено, що перед укладенням спірного кредитного договору між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторин України», банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю інформацію, тобто сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, а саме: суму кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок оплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

При цьому, позичальник ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила отримання зазначеної інформації та те, що вона погодилась з умовами кредитного договору № ML-311/174/2008 від 01.09.2008 року.

Таким чином, ЗАТ «ОТП Банк» перед укладанням договору виконано усі вимоги, передбачені Законом та постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 61-34338св18 від 01.08.2019 року.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, , а отже позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 203, 215, 252-257, 626-628, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 18, 76, 77, 80, 81, 82, 141, 247, 279, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про визнання кредитного договору недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. В. Хлистуненко