Ухвала

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 759/9647/16-ц

провадження № 61-1523ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана законним представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у складі суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи: служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла законний представник ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи: служба у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заява обґрунтована тим, що в іншій справі відповідач визнала, що орендує квартиру АДРЕСА_1 . Під час провадження у цій справі (№ 759/9647/16-ц) відповідач не вказувала про такий факт, що мало наслідком вирішення справи не на користь позивача. ОСОБА_1 просила ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що обставина про те, що відповідач ОСОБА_4 тимчасово наймає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , була предметом судового розгляду при вирішенні справи та не є нововиявленою.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року змінено та викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У іншій частині ухвалу суду від 27 вересня 2019 року залишено без змін.

При зміні ухвали суду першої інстанції апеляційний суд вказав, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Висновки суду у цій справі ґрунтуються на тому, що вибуття відповідача до іншого місця проживання не мало добровільного характеру, а було наслідком конфлікту між сторонами, що в свою чергу виключає можливість застосування статті 167 ЖК Української РСР, відповідно до якої позивач визначила свої позовні вимоги. Заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зводиться до необхідності надання оцінки обставині, яка не може спростувати висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності у спірному приміщенні з причин, які судом визнані поважними. Це дає підстави для висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими для цієї справи. Поряд з цим, ухвала суду першої інстанції про відмову у перегляді рішення,

не містить належного обґрунтування мотивів, на підставі яких суд зробив висновки, а наведений судом висновок не відповідає змісту рішення суду та підставам відхилення позовних вимог. Тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про зміну мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не розглянуто заяву про забезпечення доказів, оскільки відповідно до протоколу судового засідання від 27 вересня 2019 року судом ухвалено про відмову у задоволенні такої заяви.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала 21 січня 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана законним представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить: скасувати постанову суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на аргументи щодо неналежного розгляду судом першої інстанції заяви про забезпечення доказу, що була подана для підтвердження нововиявленої обставини. У постанові суду апеляційної інстанції відсутня інформація про розгляд зазначеного клопотання по суті та мотиви його відхилення.

Вказує, що суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, невірно застосовують та розуміють звільнення від доказування щодо обставин справи, які були встановлені іншим судом під час розгляду справи за участі тих самих сторін. Суд не урахував, що вирішальним для справи є саме встановлення обставин, що відбувались у лютому 2016 року, а преюдиційна обставина, яка встановлена іншим судовим рішенням стосується подій, які відбувались 27 березня 2016 року. Суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок щодо неможливості застосування статті 167 ЖК та не урахував обману з боку відповідача. Ураховуючи істотність нововиявленої обставини та те, що відповідач навмисно приховала її під час розгляду справи у суді першої інстанції, то застосування статті 167 ЖК є можливим.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта та п`ята статті 423 ЦПК України).

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про зміну ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана законним представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков