Провадження № 2/742/54/20
Єдиний унікальний № 742/2849/19
РІШЕННЯ
03 грудня 2020 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретарів судових засідань Чміль С.І., Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., про визнання права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги, усунення від спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., про визнання права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги, усунення від спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Свої заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 і на той час він був зареєстрований та фактично проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом із матір`ю і фактично прийняв після смерті батька спадкове майно, а саме, 1/6 частину житлової квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У встановлений законом термін позивач звернувся до приватного нотаріуса Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. із заявою про прийняття спадщини і йому нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини та роз`яснено, що відкрита справа про спадкування по заяві його старшого брата про прийняття спадщини за заповітом.
Тому, він і звернувся до суду з позовом про визнання права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги, усунення від спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
Позивач та його представник адвокат Матвієнко В.М. у судове засідання 03 грудня 2020 року не з`явилися, проте згідно свого клопотання просили справу проводити без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Крім того, в попередніх судових засіданнях, в яких брав участь адвокат Матвієнко В.М., останній заявлені позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити .
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Зарічна Л.А. у судове засідання 03 грудня 2020 року не з`явилися, проте, згідно свого клопотання просили справу проводити без їх участі, заявлені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов та свої письмові пояснення, просили відмовити у позові. Крім того, в попередніх судових засіданнях, в яких брали участь відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Зарічна Л.А., в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. у судові засідання не з`явилася, проте, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що в задоволенні позову потрібно відмовити з наступних підстав:
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Чинне цивільне законодавство передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також, у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, то у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Спадкування за заповітом поставлене, серед видів спадкування, на перше місце відповідно до домінанти пріоритетності волі особи. Це підтверджується ст. 1223 ЦК України, яка залишає право на спадкування спадкоємцям за законом лише за відсутності заповіту, або повного чи часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття (відмови) спадщини спадкоємцем за заповітом, усунення від права на спадкування спадкоємця за заповітом, неохоплення заповітом усієї спадщини. Таким чином, спадкування за законом має місце, коли й оскільки, воно не змінене заповітом.
При вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавиці допомоги, так і факт перебування її в безпорадному стані через похилий вік, тяжку, хворобу або каліцтво та потребу спадкодавиці в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Однак, позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як зазначає позивач у своїй заяві, він вважає себе спадкоємцем першої черги за законом та звернувся до суду із позовом про усунення від спадщини відповідача по справі спадкоємця за заповітом, старшого сина спадкодавиці, та одержання права на спадкування мотивуючи це тим, що останній не брав участі у догляді за матір`ю як з матеріальної, так і з моральної точки зору.
При цьому позивач стверджує, що опікувався, доглядав та матеріально забезпечував померлу до дня її смерті.
Ні до матеріалів позовної заяви, ні в судовому засіданні позивачем не надано належних доказів того, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу спадкодавиці, а відповідач у свою чергу ухилявся від надання такої допомоги.
Однак, ці доводи спростовуються показами відповідача та свідків.
Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що він з 1989 року проживає в м. Санкт-Петербург Російська Федерація, приїздить з сім`єю до матері кожного року, позивач є його рідним братом, вони народились в м. Прилуки. Згодом відносини з братом погіршились, проте, він все одно приймав участь в житті брата, періодично приїздив до нього, коли його було засуджено за вчинення кримінальних злочинів та коли відбував міру покарання у виправній колонії. На той час у нього була дружина та дочка ОСОБА_5 , яким відповідач допомагав у період перебування позивачем в колонії. ОСОБА_6 вийшов з колонії, він розірвав шлюб, а його дочка ОСОБА_5 почала проживати з бабусею у квартирі по АДРЕСА_2 . Позивач з`являвся в спірній квартирі дуже рідко. Згодом позивач став займатися торгівлею м`ясом на базарі і їх мати навіть купувала в нього м`ясо.
В 2008 році померла бабуся позивача і відповідача. Після її смерті залишився будинок, який вона відписала дочці, матері позивача та відповідача, яка в подальшому відписала його ОСОБА_7 . Цей будинок брат продав за 20 тисяч доларів і на ці гроші він купив однокімнатну квартиру і автомобіль. Коли мати стала хворіти, вона дзвонила відповідачу, щоб він вислав кошти, бо у брата немає грошей. Він приїздив до матері кожного року на день народження. В серпні 2018 року приїхавши до мами побачив меншого брата, який навіть зі ним не привітався. Мати постійно допомагала коштами ОСОБА_7 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 зателефонував йому та повідомив, що померла мати, і він із дружиною прилетіли в м. Прилуки на похорони. Позивач запропонував розділити пополам витрати на похорони, він ще вимагав кошти і після похорон забрав всю їжу, горілку і поїхав додому, родичів на 9 та 40 днів не звав. В серпні він приїхав на могилу матері, але позивач за нею не доглядав. Відповідач подав заяву про відкриття спадщини після смерті матері в 2019 році відповідно до складеного заповіту на його ім`я це двокімнатна квартира, проте, спадщину ще не оформив, бо справа розглядається в суді.
Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , сусідка покійної, дала показання, що із покійною ОСОБА_4 вона спілкувалася, а із синами покійної спілкування не було, менший син як женився то у даній квартирі не проживав. Покійна розповідала їй, що старший син із Росії присилає кошти на лікування, а у меншого сина коштів ніколи не було. Покійна розповідала, що при житті розділила між синами житло, менший забрав собі будинок, в якому зробив ремонт і продав, потім покійна купила йому квартиру і впустила туди кватирантів щоб він її не пропив. Менший син проживав у своїх дружин. У даній квартирі постійно проживала онука покійної і більше із нею на день смерті ніхто не жив. Одного разу, прийшов до неї менший син покійної і попросив підписати Акт про те, щоб його дочку не вигнали із квартири, у під`їзді на площадці було темно і він обманом заставив її підписати даний Акт.
Свідок ОСОБА_9 , онука покійної, в судовому засіданні дала показання, що позивач по справі це її батько, а відповідач по справі - її дядько, вона з народження проживала в баби та діда. Заповіт був складений на дядька ОСОБА_10 , це їй відомо від бабусі, була ще хата біля 5 магазину і цю хату віддали батьку, а квартиру дядьку. ЇЇ батько знав про існування заповіту. Це були розмови в сім`ї, вона чула ці розмови. Батько відразу погодився, що квартира буде належати дядьку, а тоді, став заперечувати. Батько в квартирі не жив з 2008 року, також він не приймав участі ні в утриманні своєї матері і їй, власній дочці, ніколи не допомагав нічим. Дядько постійно скидав гроші на утримання бабусі і її утримання. Коли дівчині робили операцію, витрати на її проведення оплатив дядько ОСОБА_10 , а батько не дав ні копійки. Бабуся часто хворіла інфаркт, інсульт, гангрена ноги. Гроші пересилав дядько і родичі, а батько купував медикаменти. Коли померла бабуся, гроші давав дядько, і столову вони ділили пополам, а батько ще і обманув їх на деяку суму коштів. Батько займається продажем м`яса і наче перекупкою автомобілів, офіційно не працює. Батько в лікарню бабусю не возив, її забирала швидка. Бабуся померла в швидкій. Вона була в нормальному стані, коли не захворіла, ходила по магазинах, базарах. Дівчина з батьком не спілкується, відносини з ним погані. Він хотів в квартиру заселити квартирантів і в них виник серйозний конфлікт, бо вона не хотіла квартирантів і після цього він вивіз з квартири всі речі, побутову техніку. У 2019 році вона працювала в Кирилівці, бабуся була сама в цей час. Батько на день смерті бабусі не жив в квартирі, не жив там жодного дня, може 2-3 дні коли скандалив зі своєю жінкою. Її виховувала баба ті дід, дід помер раніше. Свідок живе в квартирі з самого народження. Крім батька її з квартири ніхто не виганяв.
Свідок ОСОБА_11 , дружина відповідача, в судовому засіданні дала показання,що брати спілкувалися натягнуто, коли вони приїздили на похорон, на квартиру приїздив позивач ОСОБА_7 і навіть не подав руку брату для привітання. ОСОБА_7 не спілкувався з братом, відмовився через неї. Витрати на похорон брати поділили пополам. Гроші вона давала йому особисто в руки, перший раз близько 2400грн., потім ще 6400 грн., позивач все купляв сам. Свідок разом з відповідачем переводили гроші його матері, позивач приїздив до матері один раз на рік, залишав їй 500 євро. На рахунок ОСОБА_12 , чоловік сестри братів, вони перераховували кошти для передачі матері. В 2016 році коли свекруха попала в лікарню, позивач просив гроші у відповідача, обманював, що необхідно платити гроші за палату. Позивач знав про заповіт, це було в 2014 році. Чоловік і свекруха ходили до нотаріуса після смерті свекра, і позивач був в курсі. З позивачем вона не підтримує ніяких відносин. Вона давала 2800 грн. за поминальний обід в їдальні. Мати померла в понеділок, а вони приїхали у вівторок, і позивач займався оформленням всіх квитанцій, вони йому довіряли. В 2014 році вона була на похороні свекра і після цього не приїздила, а відповідач приїздив кожного року на день народження матері.
Свідок ОСОБА_13 , кума покійної, в судовому засіданні дала показання, що останні три роки життя покійна хворіла, в неї був діабет 5-6 років, потім гангрена, відрізали півстопи, інфаркт, але в безпорадному стані остання не була, сама ходила в магазин. Вони були в гарних відносинах, ходили один до одного в гості. Син ОСОБА_7 її не провідував, прийшов вже в лікарню, купував ліки за її гроші. З померлою проживала її онука ОСОБА_5 з народження, позивач по справі, ніколи не жив в квартирі, померла віддала ОСОБА_7 будинок, який він продав і купив квартиру і авто. Коли померла ОСОБА_4 , то швейна фабрика на якій вона працювала, давала кошти на похорони. Вона, також, давала одну тисячу гривень і її син давав кошти одну тисячу гривень на поховання. Вона була на похороні і бачила, що відповідач і його дружина давали кошти позивачу, сум не бачила. Пасажирський автобус на поховання давав її син безкоштовно.
Свідок ОСОБА_14 , в судовому засіданні дала показання, її чоловік являється двоюрідним братом позивачу і відповідачу, в 2016 році коли покійна була в лікарні, відповідач перераховував на її ім`я кошти в сумі 100 доларів, вона поміняла їх в гривні, і купувала ліки, які носила в лікарню. Її чоловік був хрещеником покійної. ОСОБА_15 не була лежачою, до останнього себе обходила, ходила в магазин сама, вона не потребувала постійної допомоги, відповідач їй постійно допомагав матеріально, перераховував їй кошти в сумі 100 євро в 2016 році. Вона їздила в лікарню кожного дня, ОСОБА_7 там вона не бачила, з онукою ОСОБА_16 вона спілкувалася. Позивач не жив в квартирі, періодично приїздив син ОСОБА_10 , коли була у гостях то позивача ніколи не бачила.
Свідок ОСОБА_17 , хрещеник покійної, в судовому засіданні дав показання, що його хрещена останні три роки хворіла, у неї був інфаркт, була вона в реанімації, старший її син із Росії, перераховував нам кошти на її лікування та їжу, всі чеки ми зберігали і витрати також писали. ОСОБА_18 син приїздив до матері, ми були у них в гостях і покійна все говорила, що старший син їй допомагає. Із покійною у даній квартирі проживала її онука ОСОБА_5 , а меншого сина там ніколи не було. На похорон матері старший син приїздив із дружиною, кошти на поховання також давав і він.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Прилуки, його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 08 лютого 1978 року (а.с.20).
Відповідач - ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , у м. Прилуки, його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 17 грудня 1971 року (а.с.48).
Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 листопада 2009 року, власниками кв. АДРЕСА_3 , зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 14 лютого 2014 року, ОСОБА_3 помер в м. Прилуки ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 квітня 2015 року, ОСОБА_4 , успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 Ѕ частину кв. АДРЕСА_3 (а.с.16).
Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 отримала у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину №813 від покійного чоловіка ОСОБА_3 Ѕ частину кв. АДРЕСА_3 (а.с.9,10).
Згідно копії заповіту від 16 листопад 2011 року, ОСОБА_3 , частину своєї квартири адресою: АДРЕСА_1 , заповів своєму сину ОСОБА_2 (а.с. 49).
Згідно копії заповіту від 16 листопад 2011 року, ОСОБА_4 , частину своєї квартири адресою: АДРЕСА_1 , заповіла своєму сину ОСОБА_2 (а.с. 50).
Згідно копії витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16 листопада 2011 року, у спадковому реєстрі внесено реєстраційний запис № 51999946 та від 31 жовтня 2016 року, у спадковому реєстрі внесено реєстраційний запис № 59729332 заповітів, які складені ОСОБА_4 (а.с. 51).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 26 лютого 2019 року, ОСОБА_4 померла в м. Прилуки ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).
Згідно копії технічного паспорта на квартиру від 16 квітня 2019 року вбачається, що загальна площа квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , становить 39,8 м. кв. та 24,1 м. кв. становить житлова площа (а.с.11-12).
Згідно копії звіту про об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 17 квітня 2019 року, вартість квартири становить 288004, грн. 00 коп. (а.с. 17-19).
Згідно копії довідки Комітету самоорганізації населення Центрального мікрорайону м. Прилуки від 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , за показами свідків, протягом одного року проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та до дня смерті здійснював догляд за своєю матір`ю ОСОБА_4 ( а.с. 21).
Згідно копії вироку Прилуцького міського суду від 04 травня 1998 року, ОСОБА_1 був засуджений за ч. 2 ст. 141 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією особистого майна та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 року без сплати штрафу на користь держави (а.с. 56-57).
Згідно копії витягу з вироку Прилуцького міського суду від 26 липня 2000 року та постанови Прилуцького міського суду відт15 листопада 2000 року ОСОБА_1 був засуджений за ч. 2 ст. 83, ч. 3 ст. 194 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім жилої площі з відбуттям покарання в виправно-трудовій колонії посиленого режиму (а.с. 58).
Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01 березня 2019 року, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 05 березня 1972 року по 01 березня 2019 року ( а.с. 85).
Згідно копії довідки від 01 березня 2019 року, виданої приватному нотаріусу Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., ОСОБА_4 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із смертю. На день її смерті разом з нею була зареєстрована онука ОСОБА_9 ( а.с. 86).
Згідно з інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщин) від 11 вересня 2019 року, у спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяви ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 38-2019 (а.с. 87, 106).
Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 25 листопада 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_19 здійснювали перерахування коштів на рахунок ОСОБА_4 (а.с. 143-144).
Проаналізувавши зібрані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача безпредметними, оскільки позивач ОСОБА_1 не вимагає факту встановлення нікчемності заповіту або визнання заповіту недійсним. В той же час відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, а не за законом, як про це зазначає позивач у своїй позовній заяві.
Спадкодавиця ОСОБА_4 двічі робила заповіт (а саме, по мірі зміни частки її майна) на ім`я ОСОБА_2 16 листопада 2011 року та 31 жовтня 2016 року, що лише підкреслює її наміри залишити свій спадок старшому сину.
Також, відповідачем були надані письмові докази перерахування на ім`я померлої матері грошових переказів на різні суми протягом тривалого часу. Обставини перерахування грошових коштів з Російської Федерації, де проживає відповідач підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.
Крім того, свідок ОСОБА_9 , яка є дочкою позивача та племінницею відповідача та ввесь час проживала з померлою бабусею підтвердила ті обставини, що хоча позивач і був певний період зареєстрований разом із нею та бабусею, але у вказаній квартирі ніколи не проживав, станом здоров`я бабусі не цікавився і не опікувався, а навпаки, забирав у бабусі кошти, які вона отримувала від держави у вигляді пенсійних виплат.
По мірі можливості в умовах обмежень та заборон при перетині кордону України та РФ для громадян Росії, відповідач відвідував матір як при її житті, при цьому постійно надавав грошові кошти на її утримання, лікування, так і бере участь у догляді місця поховання, а за життя постійно підтримував з бабусею зв`язок у телефонному режимі.
Дані обставини зазначав у судовому засіданні відповідач, його покази були підтверджені показами інших свідків, які буди допитані в судовому засіданні, а їх твердження не були спростовані стороною позивача.
Щодо вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке було видано Приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. 28 квітня 2015 року на ім`я ОСОБА_4 то суд вважає, що такі також не підлягають до задоволення з наступних підстав:
Ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Проте, звертаючись до суду із відповідною вимогою, позивач не наводить жодних підстав із посиланням на норми Цивільного кодексу, які на його думку були порушені під час видачі свідоцтва про право на спадщину, а відтак є підставами для визнання всього свідоцтва, а не його частини недійсним. Ці підстави не були зазначені та обґрунтовані ні в підготовчому судовому засіданні , ні під час судового розгляду.
Окрім того, ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності - строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Ст. 257 ЦК України визначено поняття загальної позовної давності, який встановлюється тривалістю у три роки.
Так в судовому засіданні, як представник позивача, так і свідки та відповідач підтвердили ті обставини, що про наявність відповідного заповіту на ім`я відповідача, позивач ОСОБА_1 був належним чином обізнаний відразу після смерті батька, як і був обізнаний про те, що ОСОБА_2 відмовився від отримання спадщини на користь своє матері у 2015 році та не заперечував проти цього.
Таким чином, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду за захистом, на його думку, порушених спадкових прав після смерті батька у період, встановлений чинним законодавством.
Відповідна позовна заява була подана до суду лише після смерті матері позивача та звернення відповідача до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину у серпні 2019 року, тобто по збігу 4 років.
Так, відповідно до ч.ч.3, 4, 5 даної статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Звертаючись до суду із відповідним позовом по збігу визначеного строку позовної давності, позивач не ставить питання про продовження такого та не зазначає поважних причин, які завадили позивачеві звернутися до суду в межах визначеного ЦК строку.
Крім того, в судовому засіданні, представник позивача також підтвердив ті обставини, що позивач знав про існування заповіту батька на ім`я відповідача, як знав і про відмову відповідача від належної йому частини спадщини на ім`я нині покійної матері та оформлення нею у нотаріуса свідоцтва.
Зважаючи на визначені вимоги ЦК України про застосування строку позовної давності відповідачем було зазначено у відзиві на позовну заяву. До того ж діюче законодавчо не визначає, яким чином та у який спосіб буде зроблено таку заяву, в усній чи письмовій формі, окремою заявою чи зазначено у відзиві.
А тому, відповідно, до зазначених вище обставин є усі підстави для відмови у заявлених позовних вимогах.
У своїй останній письмовій заяві про розгляд справи за відсутності сторони позивача, представник позивача адвокат Матвієнко В.М., підтримуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , вказує на зміну підстав позову, про що вбачається із такої заяви.
Така вимога не може бути прийнята судом до уваги виходячи з наступних підстав:
Тлумачення пунктів 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Так, відповідно до вимог ст. 49 ч.3 ЦПК України позивач наділений правом змінити предмет або підстави позову, але може це зробити лише до закінчення підготовчого засідання шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Що стосується даної справи, то така знаходиться на стадії дослідження доказів, а отже не передбачає підстав для прийняття заяви про зміну підстав позову.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно ч.1,2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Зокрема, у відповідності до ч.1,2,3,4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.1,2,3,4ст.137 ЦПК України).
За таких обставин, оскільки, згідно наданого відповідачем розрахунку понесених витрат, Договору про надання юридичних послуг від 22 серпня 2019 року та банківської квитанції від 24 лютого 2020 року, судом встановлено, що дані витрати є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом; а також ціною позову, тобто мають компенсуватися в силу ст.137 ЦПК України, тому, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, та підлягають стягненню з позивача. В іншій частині витрат, пов`язаних з розглядом справи потрібно відмовити.
Керуючись вищевикладеним, на підставіст.ст. 1216, 1217, 1223, 1258 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 81, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., про визнання права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги, усунення від спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 4000 грн. 00 коп. В іншій частині витрат, пов`язаних з розглядом справи відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя М.О.Циганко