Провадження № 6/521/79/20
У Х В А Л А

23 січня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Шабалдак О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування своє заяви зазначила наступне.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 4000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 100680 (сто тисяч шістсот вісімдесят) грн., проценти за користування грошима в розмірі 6880 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 173169,60 (сто сімдесят три тисячі сто шістдесят дев`ять грн., 60 коп.) грн.

13.12.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 276588, 09 грн, строк пред`явлення вказаного документу до виконання до 21.11.2017 року.

Заявник стверджує, що пропустила вказаний строк з поважних причин, посилаючись на наступне.

Після ухвалення судом рішення, ОСОБА_2 пообіцяла в добровільному порядку сплатити борг. В період з 01.04.2017 року по 24.01.2019 року вона сплатила в добровільному порядку суму в розмірі 7574, 89 грн.

Надалі ОСОБА_2 припинила сплату боргу, посилаючись на відсутність у неї грошей, на телефонні дзвінки не відповідала.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 вважає поважними причини пропуску строку пред`явлення нею виконавчого документу та просить суд поновити їй строк протягом 3-х місяців для пред`явлення виконавчого листа №521/14326/16-ц від 13.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу 276588, 09 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою заяву та просила суд її задовольнити.

ОСОБА_2 у призначеному судовому засіданні заперечувала, проти поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, але вказала, що на протязі 2020 року зобов`язується виплатити ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 4000 тисячі доларів США, на підтвердження чого подала відповідну заяву через канцелярію суду, яку було долучено до матеріалів справ (вхід.№2840 від 23.01.2020 року).

Суд розглянувши заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, матеріали цивільної справи та заслухавши думку учасників справи прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 4000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 100680 (сто тисяч шістсот вісімдесят) грн., проценти за користування грошима в розмірі 6880 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 173169,60 (сто сімдесят три тисячі сто шістдесят дев`ять грн., 60 коп.) грн.

Зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси в апеляційному порядку не оскаржувалось та є чинним на теперішній час.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 був виданий 13.12.2016 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 21.11.2017 року. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» Документ 606-XIV, що діяв на момент видачі вказаного виконавчого листа до виконання, виконавчий документи міг бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 частково здійснювала оплату вказаного боргу, що підтверджується доданими до матеріалів справи випискою про надходження по картці НОМЕР_1 за період 01.04.2017 24.01.2019 року. (а.с. 31-32).

У судовому засіданні, ОСОБА_2 суду пояснила, що ОСОБА_1 постійно їй нагадувала про необхідність виконання зобов`язань про повернення боргу за рішенням суду, на що, ОСОБА_2 неодноразово обіцяла їй виконати рішення суду в добровільному порядку та почала здійснювати виплати шляхом перерахування грошових коштів на банкіську картку позивачки. Однак, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, вона не змогла своєчасно виплатити кошти позивачці. Разом з цим, ОСОБА_2 зазначила, що буде намагатися повернути позивачці кошти на протязі року.

Ст. 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (надалі - Європейського суду) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

В рішенні по справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року (заява №60750/00), «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року (заява №67534/01), «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії ст.6 Конвенції.

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу (перше рішення стосовно Росії: «Бурдов проти Росії». Комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 тощо).

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Іванов проти України» (остаточне від 15.01.2010 року) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи поведінку заявника ОСОБА_1 , яка проявлялась у постійній заінтересованості у виконанні рішення суду, поведінку відповідача, яка підтвердила, що почала добровільно виконувати рішення суду та у зв`язку з обставинами, які не залежали від її волі не змогла виконати свої зобов`язання у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 260-261, 354-355, 433 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №521/14326/16-ц, виданого на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 4000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 100680 (сто тисяч шістсот вісімдесят) грн., проценти за користування грошима в розмірі 6880 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 173169,60 (сто сімдесят три тисячі сто шістдесят дев`ять грн., 60 коп.) грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Малиновського районного суду м. Одеси.

Повний текст ухвали виготовлено 28.01.2020 року.

Суддя О.С. Леонов

28.01.20