СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/5775/20
04 грудня 2020 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гродського П.В.,
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2020 відкрито загальне позовне підготовче провадження (а.с. 31).
04.12.2020 представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 39).
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 33, 38).
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 24.05.2018 між позивачем та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений ПН КМНО Борківським A.B. та зареєстровано в реєстрі за №368, згідно умов якого сторони зобов`язуються укласти основний договір купівлі-продажу квартири N9987 (попередній будівельний номер) розташованої на АДРЕСА_4 в строк до кінця четвертого кварталу 2019 року, тобто після завершення будівництва та прийняття об`єкту в експлуатацію відповідними установами (а.с. 15, 16).
Відповідно до п. 1.1 попереднього договору сторони зобов`язуються в строки, встановлені в п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру НОМЕР_2 розташовану на АДРЕСА_4 , а покупець зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити вартість в обсязі згідно розділу 2 попереднього договору.
Відповідно до п.1.4 сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом четвертого кварталу 2019 року, тобто після завершення будівництва та прийняття об`єкту в експлуатацію відповідними установами.
Згідно п. 1.2 попереднього договору сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення основного договору повинно бути забезпечено. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають в окремому договорі про забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно п. 1.3 договору плановий строк введення в експлуатацію будинку III квартал 2019 року.
24.05.2018 з метою підтвердження зобов`язань, що виникли на підставі попереднього договору купівлі-продажу №368 від 24.04.2018, між сторонами укладений договір про забезпечення виконання зобов`язань №ПК/5/6/987 від 24.05.2018 (а.с. 18, 19).
Відповідно до п. 2.2 Договору про забезпечення, розмір грошового забезпечення становить 320000 грн 00 коп. Строк внесення грошового забезпечення до 03.05.2018 (п. 2.3.1).
Наявний баланс фінансових взаємовідносин відображений в Акті Звіряння взаєморозрахунків по договору забезпечення виконання зобов`язань №ПК/5/б/987 від 24.05.2018, що становить 320000 грн 00 коп. (а.с. 24).
05.09.2019 між позивачем та відповідачем укладений договір про розірвання договору попереднього договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_2 , який посвідчений ПНКМНО Борківським A.B. та зареєстровано в реєстрі за №368, що посвідчений ПН КМНО Борківським A.B. та зареєстрований в реєстрі за №365 (а.с. 17).
Крім цього 05.09.2020, між ОСОБА_1 та ТОВ «Іско» в простій письмовій формі, укладена угода про розірвання договору про забезпечення виконання зобов`язань №ПК/5/6/987 від 24.05.2018 через відсутності будівництва обумовленого об`єкту нерухомості з боку відповідача (а.с. 20).
Відповідно до п. 2 угоди про розірвання договору про забезпечення виконання зобов`язань №ПК/5/6/987 від 24.05.2018, укладеної 05.09.2019 підтверджується розмір коштів сплачених позивачем в сумі 320000 грн 00 коп. та між сторонами погоджено, що сума еквівалентна 7% від сплаченої суми позивачем залишається в розпорядженні відповідача та не підлягає поверненню. Таким чином, угодою визначена сума до повернення позивачу 297600 грн 00 коп., граничним розміром виконня є 05.09.2020.
06.08.2020 позивачем на адресу відповідача направлений рекомендований лист з повідомленням про вручення про необхідність виконати зобов`язання та повернути кошти. Такий лист отриманий відповідачем 10.08.2020, про що свідчить повідомлення про вручення, однак станом на 05.09.2020 відповідач розрахунки з позивачем не провів, грошові кошти не повернув (а.с. 22).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положення ст. 599 ЦК України, яка встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Статтею 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Відповідно до ч. 5, 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Пунктом 3 угоди від 05.09.2019 про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язання №ПК/5/6/987 від 24.05.2018 передбачено, що відповідач здійснює повернення грошових коштів у розмірі 297600 грн 00 грн на умовах зазначених у п. 4.3. Договору, (Повернення грошових коштів здійснюється після укладення Стороною-1 щодо Об`єкту, характеристики якого вказані в підпункті 1.4.1. пункті 1.4. розділу 1 Попереднього договору, нового попереднього договору та нового Договору про убезпечення виконання зобов`язань з третьою особою, та повної оплати такою третьою особою суми коштів, що передбачена новим Договором про забезпечення виконання зобов`язань, але не пізніше 1 року з лати розірвання Договору) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою -третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Стаття 1166 ЦК України загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).
Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний спачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, за законом або іншим актом цивільного законодавства.
Позивач, просить стягнути з відповідача суму процентів, розраховану на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, небхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Однак, в порушення ст. 137 ЦПК України, позивач не надала доказів надання їй юридичних послуг адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат за кожну роботу окремо із зазначенням витраченого для цього часу, що позбавляє суд можливості вирішити питання розподілу цих витрат між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави у розмірі 3583 грн. 60 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про захист прав споживачів»; ст.ст. 16, 203, 202, 203, 204, 215, 536, 653, 1048, 1214, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України, суд,-
У решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В. Ул`яновська
Повний текст судового рішення складено 11.12.2020.