Справа № 754/6387/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/788/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свій позов мотивувало тим, що 01 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту на суму 19 530,00 доларів США та договір застави транспортного засобу на забезпечення вказаного кредиту. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.11.2014 року з відповідача на користь банку присуджена до стягнення заборгованість за кредитом у розмірі 9909,25 доларів США. В подальшому 20.04.2015 року між банком та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу, а 30.11.2016 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклало договір відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Актив+». Станом на день звернення до суду рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2014 рокупро стягнення заборгованості відповідачем не виконане, у зв`язку з чим на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних за період з травня 2015 року по травень 2018 року в сумі 10585,35 грн., інфляційні втрати за період з червня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 42668,00 грн. а також встановленні умовами кредитного договору відсотки за користування кредитними коштами за період з 29.07.2014 року по 20.04.2015 року в сумі 31178,54 грн., що в своїй сукупності складає 84 431,89 грн.

В ході розгляду справи в порядку процесуального правонаступництва було замінено позивача з ТОВ «ФК «Актив+» на ТОВ «Глобал Спліт», оскільки 16.10.2018 року між зазначеними товариствами було укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «Глобал Спліт» набув право вимоги до відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що рішення суду про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 та ст. 536 ЦК України. Суд не звернув уваги на те, що боржником і досі рішення суду не виконано, таким чином право позивача на отримання грошових коштів і досі порушене. На підставі наведених доводів вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону та є помилковими, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач втратив можливість нараховувати та стягувати відсотки за кредитним договором, оскільки строк дії кредитного договору сплив. Щодо стягнення інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України суд зазначив, що іноземна валюта індексації не підлягає, відтак процедура стягнення інфляційних втрат поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях України. Оскільки право на нарахування 3% річних на стягнуту судом суму заборгованості за кредитом розпочалося з часу ухвалення відповідного рішення суду (25.11.2014 року), а позивач пред`явив позов лише в травні 2018 року, ним було пропущено строк позовної давності за такою вимогою, про застосування якого клопотав відповідач в ході розгляду справи. Таким чином вказана вимога не підлягає до задоволення з підстав пропуску строку звернення до суду.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується лише частково.

Стосовно вимоги про стягнення відсотків за кредитом:

Як встановлено в ході розгляду справи, між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту в іноземній валюті. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за договором, банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.11.2014 року позов задоволений, стягнута заборгованість за кредитом з відсотками та пенею в іноземній валюті з одночасним з визначенням еквівалента такої суми в національній валюті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк відповідно до положень ст. 1050 ЦК України використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати належних йому процентів, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом. Після цього кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом а також обумовлену в договорі неустойку.

Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції про те, що банк втратив можливість нараховувати відсотки за кредитним договором з часу вимоги про дострокове повернення кредиту колегія суддів апеляційного суду вважає законним та обґрунтованим, а доводи апелянта в цій частині - такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Стосовно вимоги про стягнення інфляційних втрат:

Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної норми вбачається, що кредитор має право вимагати від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повернення боргу з врахуванням інфляційних втрат на суму заборгованості за весь час такого прострочення. В той же час вищезгадані інфляційні втрати можуть бути нараховані лише на зобов`язання, визначені у національній валюті, оскільки суть інфляції саме й полягає у знеціненні національної валюти в порівнянні з іноземною. В даному випадку кредитний договір між сторонами у справі був укладений в доларах США. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.11.2014 року заборгованість також була присуджена до стягнення в іноземній валюті, а зазначений еквівалент у гривні не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті.Вказана позиція відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За таких умов колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для для нарахування інфляційних втрат в даних правовідносинах.

Стосовно вимоги про стягнення 3 % річних:

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє зобов`язань боржника та не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, відтак й не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ст. 625 ЦК України сум за час прострочення виконання зобов`язання. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням у 2014 році судового рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до позовних вимог строку позовної давності, про який заявив відповідач в ході розгляду справи. Тим не менш колегія суддів апеляційного суду не погоджується з механізмом такого застосування, запропонованим судом першої інстанції.

Постановою від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 висновками Верховного Суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, відтак право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Колегія суддів апеляційного суду враховує вищезазначений висновок Великої Палати Верховного Суду і констатує обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача передбачених положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних від встановленої рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.11.2014 року суми заборгованості за період в 3 роки, що передував зверненню до суду з даним позовом, а саме 10 575,69 грн. В той же час на вказані обставини суд першої інстанції увагу не звернув, що призвело до невірного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України серед підстава для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року в частині вирішення вимоги про стягнення з ОСОБА_1 3 % річних за час прострочення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведену норму, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору пропорційно задоволених та відхилених позовних вимог, що в даному випадку становить 396,72 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 серпня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» 3 % річних скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути зОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» 10 575 (десять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 69 коп. в якості 3 % річних від суми заборгованості.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» частину сплаченого судового збору пропорційно задоволених та відхилених позовних вимог в розмірі 396,72 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько