Справа №: 343/2005/20
Провадження №: 2/0343/749/20
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 грудня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Оленяк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень права власності на будинок шляхом виселення, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить ухвалитирішення, яким:

зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй, ОСОБА_1 , на праві власності;

стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі ОСОБА_2 - її колишній чоловік, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1994 року.

На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2020 року шлюб між ними, сторонами, розірваний.

В належному їй на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: вона, відповідач ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач не є членом сім`ї, оскільки рішенням Долинського районного суду від 27 квітня 2020 року, шлюб між ними розірваний. Вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав і обов`язків, і як встановлено даним судовим рішенням, не ведуть спільного побуту. Відповідач також не є наймачем житла чи іншою особою, яка має право користуватися будинком, а його проживання і реєстрація в належному їй житловому будинку створює для неї перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні її власністю.

Відповідач ОСОБА_2 вселився в житловий будинок АДРЕСА_1 з дозволу колишніх власників цього будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , її батьків, як член сім`ї ( її чоловік). Згодом батько подарував їй частину житлового будинку, а після смерті матері вона оформила право власності в порядку спадкування на належну їй 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд.

Після припинення їх шлюбних відносин та зміни власника будинку, право користування вказаним будинком у відповідача ОСОБА_2 припинилося. Вона, як власник будинку, має право вимагати від відповідача, який не є членом її сім`ї, усунення порушень її власності на вказаний будинок шляхом виселення.

Крім того, відповідач порушує правила співжиття та створює неможливі умови для спільного проживання і своєю поведінкою створює їй перешкоди в користуванні її власністю.

Вона неодноразово зверталася до працівників правоохоронних органів із заявами про притягнення відповідача до відповідальності за вчинення ним протиправних дій в стані алкогольного сп`яніння щодо неї. З ОСОБА_2 проводили профілактичні бесіди, притягали до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Проте вказані заходи на відповідача жодним чином не вплинули.

Так, постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2020 року ОСОБА_2 визнано винним за ст. 173-2 ч. 1 КпАП України та призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Відповідно до постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.06.2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 30 вересня 2020 року ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія НОМЕР_1 за скоєння ним домашнього насильства 30.09.2020 року.

Незважаючи на застосовані до відповідача адміністративні стягнення, 02.10.2020 року відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знову погрожував їй фізичною розправою, обзивав нецензурними словами, ломився у двері будинку, стукав у двері, порушував її та дітей спокій.

Щоб захистити її право власності на належний житловий будинок вона змушена звертатися до суду з даним позовом, щоб суд зобов`язав відповідача усунути перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком шляхом виселення відповідача з будинку.

Позивачка ОСОБА_1 , та її представник адвокат Оленин О.Ф. ( ордер серії ІФ №101453, договір №18 від 13.11.2020 р. а.с.32-33) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просили позов задоволити, ухваливши рішення яким, виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачці на праві приватної власності. Не заперечили проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , та його представник адвокат Кажук В.Б. (ордер серії ІФ №101802 а.с.40), в судове засідання на повторний виклик не з`явились, причину своєї неявки суд не повідомили, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлені, у встановленому Законом порядку, про що свідчать: розписка-повідомлення (а.с.39,43) , оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.45). Від позивача не поступив відзив на позов.

Суд, вислухавши позивачку, її представника, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

У відповідності до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом.

Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Ч. 1 ст. 402, ч.1 ст. 405 ЦК України, передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 156 ЖК Української РСР - члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Ч.1 ст. 116 ЖК УРСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " від 12 квітня 1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ст.395 ЦК речовими правами на чуже майно є: зокрема, 1) право володіння; 2) право користування (сервітут).

Відповідно до ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч.3 ст.404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, що не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Копія договору дарування ААР №866206 від 21.11.1998р. (а.с.12), копія договору дарування від 10.12.1994р. (а.с.12-13), копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВТ422758 від 01.07.2016р. (а.с.14) , копія витягу з з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу:62540102 від 01.07.2016р. (а.с.15) свідчать про те, що позивачці ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до довідки №1231 від 24.11.2020 року, виданої Шевченківською сільською радою Долинського району ОСОБА_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 , - згідно рішення виконкому сільської ради від 30.08.2018 року №56"Про присвоєння поштових адрес в с.Шевченкове", присвоєно такий поштовий адрес її будинковолодіння: старий адрес- АДРЕСА_2 ; новий адрес - АДРЕСА_1 (а.с.37).

Довідка про склад сім?ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №1037, видана Шевченківською сільською радою 26.10.2020р., підтверджує, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 . Склад сім?ї (зареєстрованих) за даною адресою: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 - голова д/г; Мацалак Б.М., ІНФОРМАЦІЯ_5 - чоловік; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - онука (а.с.16).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вселився у належний позивачці будинок, як член сім`ї попередніх власників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( на час вселення) зять, а тому відповідач у встановленому законом порядку набув право користування вказаним будинком, набув особистого сервітуту, що полягав у праві користування будинком належному на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Такий сервітут є тимчасовим.

Рішенням Долинського районного суду від 27.04.2020 року в справі №343/63/20, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований виконкомом Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис за №16- розірвано.Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_7 (а.с.9-10).

Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту було факт реєстрації шлюбу відповідача з дочкою попередніх власників житлового будинку у поєднанні з фактом добровільного вселення відповідача ОСОБА_2 до будинку позивачки, то факт припинення між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 , сімейних відносин, тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, оскільки особа, що проживає у будинку, що належить іншій особі втратив статус члена сім`ї власника.

Як встановлено, відповідач ОСОБА_2 , який зареєстрований в будинку позивачки по АДРЕСА_1 , спільним побутом із позивачкою ОСОБА_1 не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі пункту 4 частини першої, частини другої статті 406 ЦК України.

У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд вирішуючи справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації, вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Такі по суті висновки містяться у постановах Верховного Суду від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-13113цс16 (753/481/15-ц), від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16-ц.

Отже, вирішуючи спір, суд враховує вищевказані обставини та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та дійшов до висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст.ст.405, 406 ЦК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 3 СК України - сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка є власником майна житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 і в силу ст.391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідач ОСОБА_2 , після розлучення з позивачкою втратив статус члена сім`ї.

Доказів, того що сторони по справі пов`язані спільним побутом, в судовому засіданні не здобуто, а сторонами не подано, а тому право відповідача на користування чужим майном (будинковолодінням по АДРЕСА_1 ), підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі пункту 4 частини першої, частини другої статті 406 ЦК України.

Крім того, в судовому засіданні встановлено , що відповідача ОСОБА_2 , Долинським районним судом Івано-Франківської області неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП тобто за вчинення насильства в сім`ї, а саме 21 лютого 2020 р.,за ч.1 ст. 173-2 КУпАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.(справа №343/165/20 а.с.17), 26 червня 2020 р.за ч.2 ст. 173-2 КУпАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.(справа №343/1054/20 а.с.18-19) Також, щодо ОСОБА_2 . Долинським ВП Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 30.09.2020 р.(а.с.20-24).

За наведених обставин, вбачається , що судом та органами внутрішніх справ неодноразово вживалися заходи щодо попередження відповідача не порушувати правила співжиття, і дані попередження виявилися безрезультатними.

Систематичність судом у даному випадку визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані судом та правоохоронними органами заходи впливу є безрезультатними.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про виселення ОСОБА_2 з будинковолодіння , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391, 402, 405, 406 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81,141, 258, 259, 264, 265, 268,280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень права власності на будинок шляхом виселення - задоволити .

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинковолодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення із вказаного будинковолодіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 840,80 гривень сплаченого судового збору згідно квитанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителька АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 прож. АДРЕСА_3 .

Суддя: