Справа № 681/1103/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року

Полонський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Горщара А.Г.

за участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Фурси М.А.

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника - адвоката Косіка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, стягнення коштів та відшкодування збитків, -

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовами, в яких просив визнати недійсними договори купівлі-продажу відсіву за номерами 2, 1 від 26.07.2016 року, укладені між ним і ОСОБА_2 та між ним і ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідачів на його користь кошти, зокрема: з ОСОБА_2 40080,00 грн. в порядку реституції, одержаних ним на виконання спірного договору, 62717,50 грн. на відшкодування завданих позивачу збитків та 6672,56 грн. судового збору; з ОСОБА_3 88750,00 грн. в порядку реституції, одержаних ним на виконання спірного договору, 1 328 517,50 грн. на відшкодування завданих позивачу збитків та 9605,00 грн. судового збору.

Позови мотивовані тим, що 26.07.2016 року між ОСОБА_1 та відповідачами було укладено вищезазначені договори, за якими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як продавці, зобов`язувались передати у власність позивача відсів щебеню фракції 0-5мм в кількості відповідно 12543,53 та 27770,35 тон, який знаходився на території ПАТ «Полонський гірничий комбінат», розташованого в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , як покупець, повинен був оплатити цей товар. Цього ж дня позивач передав для кожного відповідача гроші за купівлі відсіву, а саме, для ОСОБА_2 40080 грн. та для ОСОБА_3 88750 грн., про що були складені відповідні розписки.

30.08 та 01.09.2016 року, з метою здійснення прибуткової господарської операції, ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Шепетівський гранкар`єр «Пронекс» договір поставки відсіву фракції 0-5 мм на загальні суми відповідно 644258,75 грн. та 313588,25 грн., зі строком поставки до 12 та до 18.11.2016 року.

Однак, не зважаючи на його неодноразові звернення, відповідачі ухилились від передачі для нього відсіву щебеню згідно з умовами договорів купівлі-продажу, що призвело до неможливості виконати ним взяті на себе зобов`язання по договору поставки, у зв`язку з чим ТОВ «Шепетівський гранкар`єр «Пронекс» розірвало з ним в односторонньому порядку вищевказані договори поставки.

Продовжуючи наполягати на отриманні відсіву, ОСОБА_1 звертався до директора ПАТ «Полонський гірничий комбінат», а також до Полонського відділення поліції з метою притягнути відповідачів до кримінальної відповідальності за шахрайство, та в послідуючому було з`ясовано, що відповідачі в момент укладення договорів купівлі-продажу відсіву щебеню (26.07.2016 року) навмисно ввели позивача в оману, оскільки кожен із них вже мав зобов`язання перед фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 по передачі належного того ж відсіву по раніше укладеному договору від 28.06.2016 року, а тому на підставі ст.230 ЦК України договори купівлі-продажу відсіву щебеня як укладені внаслідок обману зі сторони продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсними, та останні мають повернути отримані ними за договорами кошти і відшкодувати завдані позивачу збитки у виді упущеної вигоди від невиконання ним зобов`язань за договорами поставки у подвійному розмірі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у поданих ними відзивах позовні вимоги не визнали в повному обсязі, зазначивши, що за умовами пункту 2 договорів купівлі-продажу продавець зобов`язувався передати товар покупцеві під час підписання цього договору, а покупець зобов`язувався прийняти цей товар та сплатити передбачену цим договором ціну одночасно із отриманням товару, а тому покупець не може приводити обставини неможливості отримання товару після підписання договорів, як підставу введення його в оману, оскільки на момент їх підписання покупець сам був зобов`язаний прийняти товар, однак такого не зробив, а відтак обидва продавці в момент укладення з ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу не вводили його в оману, а тому визнати недійсними ці правочини із підстав зазначених позивачем немає.

Також відповідачі вказували на те, що надані ОСОБА_1 розписки про здійснення для них оплати в сумах 40080 грн. та 88750 грн. не містять жодних посилань на відношення до спірних договорів, при цьому зазначають, що пунктом 1 договорів їх ціна визначена відповідно 12543,53 грн. та 27770,35 грн. Така розбіжність свідчить, що сторони не досягли згоди стосовно такої істотної умови договору як ціна, а тому спірні правочини є неукладеними, що виключає визнання їх недійсними.

Крім цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечують право позивача на відшкодування для нього збитків у виді упущеної вигоди із мотивів, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарських відносин, а тому обставини неможливості здійснення ним поставки придбаного за спірними договори відсіву та відповідного двадцятикратного доходу, не можуть прийматись як докази такої упущеної вигоди, а неотримання позивачем доходу за договорами поставки є наслідком невиконання ним самим свого обов`язку отримати відсів за спірними договорами.

В ході судового розгляду позивач та його представник ОСОБА_5 підтримали заявлені вимоги позовів та просили їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_6 заперечив позови і просив у їх задоволенні відмовити із підстав, що викладені у відзивах.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні також позови не визнали, додатково вказавши, що вони дійсно отримали від ОСОБА_1 за вищезгаданими розписками гроші, за продаж останньому відсіву щебеню в кількості відповідно 12543,53 грн. та 27770,35 грн. При цьому для позивача в його присутності, а також за участю державного виконавця та представника ПАТ «Полонський гірничий комбінат» в день підписання договорів купівлі-продажу було передено відсів щебеню, який зберігався на території комбінату. Після цього ОСОБА_1 до них не звертався з приводу неможливості отримання ним купленого відсіву, а вони такий будь-кому іншому не перепродавали. Щодо написання заяв, датованих 28.11.2017 року, в яких вони просили головного держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Кота А.М. не брати до уваги договори купівлі-продажу від 26.07.2016 року, укладені між ними і ОСОБА_1 , та не зважати на них, оскільки дійсним договором купівлі-продажу отриманого ними у виконавчому проваджені відсіву є укладені між ними та ФОП ОСОБА_4 договори від 28.06.2016 року, та викладені в них відомості не відповідають дійсності.

19.07.2019 року ОСОБА_1 подано щодо кожного відповідача заяви про забезпечення позову у виді накладення арешту та заборону відчуження на нерухоме і рухоме майно.

22.07.2019 року за результатами розгляду зазначених заяв судом постановлено ухвали, котрими накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах ціни позовів.

01 та 22.08.2019 року відповідно суддею Полонського районного суду Дідек М.Б. відкрито провадження у справах за вказаними позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суддею цього ж суду ОСОБА_7 30.09 та 01.10.2019 року прийнято до свого провадження вказані справи, котрі згідно ухвали від 01.10.2019 року об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 26.07.2016 року відповідно до актів державного виконавця (а.с.8, 83) головним держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Котом А.М., в ході виконання зведеного виконавчого провадження № 47533673 про стягнення з ПАТ «Полонський гірничий комбінат» заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумах відповідно 73128,76 грн. і 161901,15 грн., для вказаних осіб передано відсів щебеню фракції 0-5мм в кількості: ОСОБА_2 12543,53 тон, а ОСОБА_3 27770,35 тон, який зберігався на території між будівлею котельні, четвертим корпусом ДСЦ та точкою відгрузки відсіву, без вивезення з території підприємства ПАТ «Полонський гірничий комбінат».

Цього ж дня між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були укладені договори купівлі-продажу за № 2 і № 1 (а.с.6, 81), згідно до яких Продавці (відповідачі) зобов`язувались передати в порядку і на умовах, визначених договорами у власність Покупцеві (позивачу) належний для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності відсів щебеню фракції 0-5мм в кількості відповідно 12543,53 та 27770,35 тон за ціною 1 (одна) грн. за тону на загальну суму 12543,53 грн. та 27770,35 грн., а покупець зобов`язувався прийняти такий товар та оплатити його (пункт 1 Договорів).

Відповідно до положень пункту 2 Договорів продавець зобов`язувався передати товар покупцеві під час підписання цих договорів, а покупець зобов`язувався прийняти цей товар та сплатити передбачену договором ціну одночасно із отриманням товару від продавця.

За умовами пунктів 5, 10, 11 Договорів, Продавець передає товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується та знаходиться на території ПАТ «Полонський гірничий комбінат». Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та з цього часу починає свій перебіг, а строк дії визначається часом, достатнім для реального та належного виконання цього договору його сторонами.

Як вбачається із розписок (а.с.7, 82), 26.07.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 кошти в сумах відповідно 40080 грн. та 88750 грн. за відсів фракції 0-5 мм.

30.08 та 01.09.2016 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Шепетівський гранкар`єр «Пронекс» договори за № 1/09/16-П і № 2/09/16-П поставки (а.с.16-18, 91-93), за якими позивач (постачальник) зобов`язувався передати, а Покупець (ТОВ) прийняти й оплатити продукцію, а саме відсів фракції 0-5 мм (перша категорія), який знаходиться на території ПАТ «Полонський гірничий комбінат» в кількості 12543,53 та 27770,35 тон за ціною 25 грн. за тону, на загальні суми відповідно 313588,25 грн. та 644258,75 грн., з кінцем строком поставки до 18 та до 12.11.2016 року.

05 і 06.01.2017 року директор ТОВ «Шепетівський гранкар`єр «Пронекс» направив для ОСОБА_8 претензії-повідомлення, в яких зазначив, що оскільки останнім не було постановлено продукцію (відсів) відповідно до вищевказаних договорів поставки, а тому ці договори не підлягають виконанню (а.с.19, 94).

28.11.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направили на ім`я головного держаного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Кота А.М. заяви, в яких просили не брати до уваги договори купівлі-продажу від 26.07.2016 року, укладені між ними і ОСОБА_1 , та не зважати на них, оскільки дійсним договором купівлі-продажу отриманого ними у виконавчому проваджені відсіву є укладені між ними та ФОП ОСОБА_4 договори від 28.06.2016 року.

04.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полонського відділення поліції з приводу вчинення, зокрема, відповідачами щодо нього шахрайства, і такі відомості цього ж дня були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за результати якого 23.08.2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження з зв`язку з відсутністю в діях, зокрема ОСОБА_2 і ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.10-14), із мотивів, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини.

Як вбачається із змісту зазначеної постанови, ОСОБА_2 , в ході його допиту у кримінальному провадженні, пояснював, що між ним та ОСОБА_1 у 2016 році було укладено спірний договір на продаж останньому відсіву, за що він отримав від позивача грошові кошти, однак в подальшому вирішив розірвати цей договір купівлі-продажу та з даного приводу ним був написаний для ОСОБА_1 лист від 01.12.2017 року із вимогою вказати час та місце де можна повернути для нього кошти.

Вирішуючи питання законності позовних вимог, суд вказує наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За приписами частин 1, 3 статті 12, а також частин 1, 3 статті 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту позовів, а також пояснень даних в судовому засіданні ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_9 , підставою недійсності спірних правочинів є, за позицією названих осіб, та обставина, що відповідачі в момент укладення договорів купівлі-продажу відсіву щебеню (26.07.2016 року) навмисно ввели позивача в оману, оскільки кожен із них вже мав зобов`язання перед фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 по передачі належного того ж відсіву по раніше укладеному договору від 28.06.2016 року.

Даний факт ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечується, а позивач на його підтвердження посилається на вищезгадані заяви відповідачів, що адресовані головному державному виконавцю.

Проте, ОСОБА_1 не надано самі договори від 28.06.2016 року, на які він посилається, а також будь-які інші докази, які би з достовірністю свідчили, що відповідачі на момент укладення з ним спірних договорів купівлі-продажу, мали зобов`язання перед ОСОБА_4 щодо продажу останньому цього ж самого відсіву щебеню.

Крім цього суд зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише 26.07.2016 року за вищевказаним актом державного виконавця набули право власності на переданий для кожного із них в рахунок боргу по невиплаченій заробітній платі відсів щебеню, а тому до цієї дати відповідачі, в силу положень ч.1 ст.658 ЦК України, не мали право продажу цього відсіву та відповідно не могли укладати правочини про його відчуження, в тому числі 28.06.2016 року договори купівлі-продажу відсіву для ОСОБА_4 , на які посилається ОСОБА_1 як на підтвердження ним факту вчиненого зі сторони відповідачів обману в момент укладення спірних правочинів.

Таким чином, суд, виходячи із вищезазначеного та керуючись положенням ч.6 ст.81 ЦПК України, за яким доказування не може грунтуватися на припущеннях, приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустими, достовірними та достатніми доказами факт навмисного введення його в оману відповідачами при укладенні оспорюваних ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу відсіву щебеню, а відтак виключається можливість визнавати вказані договори недійсними із підстав, на які посилається позивач.

Також, не підлягають задоволенню вимоги заявлені ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коштів, отриманих останніми за продаж відсіву згідно вищезгаданих договорів купівлі-продажу і розписок, а також збитків у подвійному розмірі, які вирахувані позивачем як упущена вигода від неможливості виконати умови договорів поставки відсіву щебеню на ТОВ «Шепетівський гранкар`єр «Пронекс».

Такі вимоги є похідними і їх задоволення залежить від обгрунтованості вимог щодо визнання недійсними із підстав, на які посилається ОСОБА_1 , спірних договорів купівлі-продажу, які на думку суду є законними.

Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про наявність підстав для повної відмови у задоволенні позовів ОСОБА_8 , відтак заходи забезпечення позовів, застосовані на підставі ухвал Полонського районного суду від 22.07.2019 року, у відповідності до положень ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України, підлягають скасуванню.

У такому разі заходи забезпечення позовів зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням суду.

Керуючись наведеним, ст.ст.81, 141, ч.9 ст.158, ст.ст.259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив :

В задоволенні позовів ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову застосовані ухвалами Полонського районного суду Хмельницької області від 22.07.2019 року щодо накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах ціни позовів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено - 31.01.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: