Дата документу 21.12.2020 Справа № 317/2185/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 317/2185/19 Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
№ 22-ц/807/3635/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обґрунтування позову зазначала, що між нею та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , була досягнена домовленість про продаж їм належного позивачці на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.04.2009 р., жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 25,000 доларів США, тому позивачка дозволила позивачам проживати у будинку та робити ремонт. Оскільки у відповідачів було лише 12500,00 доларів США, сторони домовилися про оформлення продажу з розстрочкою платежу, або у день, коли відповідачі будуть готові повністю розрахуватися з позивачкою тоді і буде підписано та посвідчено договір у нотаріуса . Після того, позивачка поїхала у Німеччину, де постійно проживає. 21.08.2015 р. позивачка видала довіреність відповідачці ОСОБА_4 на право продажу спірного будинку. Позивачка зазначає, що ОСОБА_4 знала, що позивачка та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 родичі та знала про домовленість про підписання договору після повної оплати. В червні 2018 року позивачці стало відомо, що у грудні 2015 р. ОСОБА_4 продала спірний будинок відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомили, що повністю розрахувалися з позивачкою.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати договір купівлі продажу недійсним.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорено сторонами,що 4 грудня 2015 року між ОСОБА_1 в інтересах якої діяла ОСОБА_4 та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М., реєстровий номер 7051.

Згідно із п.2.1. зазначеного Договору продаж житлового будинку сторони здійснюють за 149 000 грн. 00 коп. (сто сорок дев`ять тисяч гривень 00 копійок), яку сторони вважають справедливою, її розмір не пов`язаний із збігом впливу важких для сторін обставин. Зазначену грошову суму ОСОБА_1 одержала від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , пропорційно часток кожного, готівкою всю повністю до підписання цього договору. Факт відсутності фінансових та будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку стверджуються вказаним пунктом Договору.

Посилання позивача на те, що ніби-то сторони домовились про оформлення договору купівлі-продажу із розстрочкою є безпідставними необгрунтованими, адже не підтверджується жодним доказом.

Крім того, договір купівлі-продажу реєстровий №7051 від 04.12.2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, Карташовою Т.М. не містить будь яких застережень про розстрочку.

Посилання позивачки на недотримання ст.203 ЦК України, як на підставу визнання правочину недійсним у порядку ст.215 Цивільною кодексу України суд вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Позивач та ОСОБА_4 , у зв`язку із тим, що позивачка постійно проживає у Німеччині домовилась із ОСОБА_4 про укладання договору доручення наукладання договору купівлі-продажу житлового будинку. ОСОБА_5 зазначає що за умовами домовленості між позивачкою та її представником, ОСОБА_5 зобов`язується укласти договір купівлі-продажу із відповідачами одразу ж як будуть готові документи про присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та експертної оцінки житлового будинку, які допомогала отримати саме ОСОБА_4 ..

21 серпня 2015 року ОСОБА_6 підписала довіреність на ім`я ОСОБА_4 , яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Горловою Ю. М. та зареєстрована в реєстрі за № 2152.

Відповідно до вказаної довіреності, ОСОБА_6 уповноважила ОСОБА_4 , зокрема, представляти її інтереси в органах нотаріату щодо продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за ціну та на умовах, на розсуд ОСОБА_4 з усіма будівлями та господарськими спорудами.

Таким чином, апелянтом не заперечується та обставина, що вона мала намір розпорядитися спірним будинком, жодні доводи позивачки, що спірний договір купівлі-продажу не був схвалений нею не доведені.

Так, судом першої інстанції зазначено, що позивачкою, після досягнення усіх істотних умов договору із сторонами та посвідчення правочину в присутності ОСОБА_2 , представника ОСОБА_4 було передано технічний паспорт на житловий будинок, домову книгу, оригінали яких знаходяться у відповідачів. Також, разом із довіреністю ОСОБА_1 передала своєму представнику ОСОБА_4 правовстановлюючі документи для укладання від її імені Договору купівлі-продажу.

Як зазначив суд першої інстанції вказані обставини свідчать про те, що позивачка своїми діями схвалила вчинення правочину.

Іншим доводами позивачки судом першої інстанції також надана ґрунтовна оцінка.

Посилання в апеляційній скарзі на недійсність договору через недоплату узгодженої за договором грошової суми не є переконливими.

Так, жодних належних доказів на підтвердження того, що сторонами була досягнута домовленість про сплату за договором більшої грошової суми ніж та, яка зазначена у договорі, не надано.

Відсутні про це і застереження в оспорюваному договорі.

Натомість довіреність, яка видана добровільно позивачкою, на день укладення спірного договору не була скасована, за її змістом, ОСОБА_4 мала право укладати, підписувати договори купівлі-продажу, при цьому вона діяла не в особистих інтересах, а в інтересах ОСОБА_1 , маючи право здійснювати від її імені всі необхідні дії. зазначена довіреність не була скасована та вичерпала свою дію .

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що під час посвідчення договору купівлі-продажу, реєстровий №7051 від 04.12.2015 р., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, Карташовою Т.М. було перевірено повноваження представника позивачки, встановлено, що сторони діють добросовісно і перебувають при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміли значення свої дії, попередньо були ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), та ст.204,626,627 Цивільного кодексу України, тільки після чого нотаріус посвідчив Договір.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, послався на чинне в сфері спірних правовідносин законодавство.

Зокрема, згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, третьої 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем) безпосередньо третій особі.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Крім того, ст. 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Тож , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що довіреність, якою довірену особу уповноважено на укладення та підписання від імені позивачки договору щодо продажу нерухомого майна та отримання коштів за договорами цивільно- правового характеру свідчить про спрямованість її волі на відчуження належного їй спірного майна.

Аналогічні правові позиції міститься у Постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №346/3760/15-ц, Постанові Верховного Суду від 23.05.2018 р у справі №357/12578/15-ц, Постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі №466/10270/15-ц.

При посвідченні договору купівлі-продажу реєстровий №7051 від 04.12.2015 р., приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, Карташовою Т.М., ОСОБА_4 діяла в межах повноважень наданих їй ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу. Тому, суд вважає, що твердження позивачки, що нібито під час вчинення правочину не були дотримані вимоги ст.203 ЦК України є надуманими та жодними доказами у справі не підтверджені.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодними доказами не доведені доводи позивачки, що правочин вчинений під впливом помилки і що, ця помилка має істотне значення не підтверджена у суді, тому є безпідставними.

Статтею 229 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, доводи позивачки , що договір між позивачкою та відповідачами був укладений обманним шляхом є необґрунтованими, та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Так, позивачкою не доведено факту введення її в оману ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно з п.2.1 договору купівлі-продажу від 04 грудня 2015 року, продаж житлового будинку здійснено за 149 000 грн., вказана сума повністю сплачена покупцями ОСОБА_1 до підписання договору. Доказів того, що зазначений пункт договору сторонами не виконано та покупці не розрахувалися за придбаний будинок, суду не надано.

Судова колегія звертає увагу на те, що апелянтом не надано жодних докзів на підтвердження того, що існували будь-які перешкоди для письмового оформлення домовленості сторін договору про вартість договору.

Також не надано жодного доказу на підтвердження того, що апелянт надавала представникові будь-які вказівки щодо умов укладення договору.

Не надано доказів і на підтвердження факту вчинення відповідачами злочину щодо шахрайських або будь-яких інших протиправних дій при укладенні оспорюваного договору.

Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено21 грудня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков