Єдиний унікальний номер 236/1763/19
Номер провадження 22-ц/804/137/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі :
головуючого - судді Мірути О.А.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
розглянувши цивільну справу № 236/1763/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі вартості реалізованого автомобіля та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Саржевська І.В.),
В С Т А Н О В И В:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягнути з відповідача на її користь 530 000 гривень отримані від продажу належного йому автомобіля, на відшкодування моральної шкоди 30 000 гривень та судові витрати на оплату судового збору та правничу допомогу, посилаючись на наступне.
На праві власності їй належав автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ВРЕР м. Слов`янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 12 червня 2013 року. Відповідачка ОСОБА_2 є дружиною її батька, вони мають спільну дитину. 14 червня 2016 року згідно довіреності, посвідченої державним нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1691, позивачка надала своєму батькові ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 , окремо одному від одного, право на належний їй на праві приватної власності автомобіль, зокрема, право експлуатувати його, продати за ціну та на умовах на їх розсуд, обміняти на інше майно, одержати належні позивачці гроші, знімати з обліку та ставити на облік. Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 14 червня 2026 року. В лютому 2019 року позивачці стало відомо, що належний їй автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 11 вересня 2018 року зняла з обліку для його реалізації. 11 вересня 2018 року автомобіль перереєстрований за договором купівлі-продажу на ім`я батька відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з метою отримання грошових коштів, отриманих останньою від продажу належного їй автомобіля, але грошових коштів не отримала. Ринкова вартість автомобіля складає 530 000,00 грн., які позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 . Крім того вважає, що неналежним виконанням відповідачкою наданого їй доручення, позивачці спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки, позивачка втратила сон, перебуває в пригніченому стані, тому просить стягнути з ОСОБА_2 30 000,00 грн. моральної шкоди.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 368 956,50 грн. в рахунок вартості реалізованого автомобіля та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: 3 940, 50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що суд прийшов до переконання, що позивачка ОСОБА_1 не отримала грошові кошти від продажу автомобіля, отже у неї виникло право вимагати грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі вартості реалізованого автомобіля. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивачки та часткове задоволення позову в розмірі вартості реалізованого автомобіля, а саме з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 368 956, 50 грн.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд врахував, що внаслідок порушення з боку відповідачки її майнових прав, позивачка понесла втрати немайнового характеру. Враховуючи, що позивачка є молодою жінкою, з 2016 року фактично не користувалася транспортним засобом, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважає заявлений розмір немайнового відшкодування явно завищеним. З урахуванням наведенного, суд визначив обсяг спричиненої немайнової шкоди в розмірі 3000 грн.
Щодо стягнення судових витрат суд першої інстанції, оскільки з урахуванням відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також відсутності заяви (в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України) представника позивача ОСОБА_5 , суд відмовив у задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилається на незаконність вказаного судового рішення та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції незаконно прийшов до висновку, що вона як відповідачка не надала доказів, того, що позивач отримала грошові кошти від продажу автомобіля. В позовній заяві, довіреності та в рішенні суду відсутні данні, які б свідчили про те, коли, між ким, та на яких умовах було укладено договір доручення. Вважає, що договір доручення на продаж автомобіля відповідно до діючого законодавства повинен укладатися у письмовій формі, такого письмового договору між нею та позивачкою не укладалося. Також на її думку судом порушені процесуальні норми, оскільки не було притягнуто у якості третьої особи чоловік відповідачки ОСОБА_4 . Вважає, що він також вказаний в довіреності позивачки, а тому повинен нести відповідальність перед позивачкою. Вважає, що Суд проявив неупередженість, надавши в рішенні оцінку лише доказам відповідачки і зовсім не оцінивши докази, а по суті їх відсутність, з боку позивачки. Крім того, вважає, що позивачем не надано жодних доказів стосовно моральних страждань, а тому суд безпідставно стягнув 3 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити її у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні у задоволенні апеляційної скарги заперечували та просили відмовити у повному обсязі.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ВРЕР м. Слов`янська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 12.06.2013 року.
Відповідно до довіреності виданої 14 червня 2016 року та посвідченої державним нотаріусом Краснолиманської нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 1691, позивач надала своєму батькові ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 , окремо один від одного, права на належний їй на праві приватної власності автомобіль, зокрема, право експлуатувати його, продати за ціну та на умовах на їх розсуд, обміняти на інше майно, одержати належні позивачці гроші, знімати з обліку та ставити на облік. Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 14.06.2026 року.
Згідно до відповіді Територіального сервісного центру 143 РЦС МВС в Донецькій області автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , раніше був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 та перереєстрований 11.09.2018 року за договором купівлі продажу на ім`я ОСОБА_3 (а.с.12).
На підтвердження вимог щодо стягнення з відповідачки 530 000,00 грн. в рахунок вартості реалізованого автомобіля позивач надала суду роздруківку з мережі Інтернет щодо орієнтованих цін на продаж автомобіля MITSUBISHI модель PAJERO SPORT (а.с.13).
Згідно копії договору купівлі-продажу №1443/2018/1098147 від 11.09.2018 продавець ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , яка діє за довіреністю, зобов`язується передати у власність покупця ОСОБА_3 автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за 368956,50 грн. (а.с.57-58).
Даний Договір оформлений та підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Териториальному сервісному центрі 1443 РСЦ МВС в Донецькій області (а.с.58).
Згідно до відповіді Територіального сервісного центру 143 РЦС МВС в Донецькій області автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , раніше був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 та перереєстрований 11.09.2018 року за договором купівлі продажу на ім`я ОСОБА_3 (а.с.12).
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів в розмірі вартості реалізованого автомобіля та відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги суд, прийшов до переконання, що позивач ОСОБА_1 не отримала грошові кошти від продажу автомобіля, отже у неї виникло право вимагати їх в розмірі вартості реалізованого автомобіля.
Такий висновок суду першої інстанції на думку апеляційного суду відповідає встановленим обставинам по справі, наданим сторонами доказам та нормам матеріального права.
За змістом довіреності від 14 червня 2016 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , окремо одного від одного, права на належний їй на праві приватної власності автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема право експлуатувати та продати його за ціну та на умовах на їх розсуд, обміняти на інше майно, одержати належні позивачці гроші, знімати з обліку та ставити на облік.
Згідно копії договору купівлі-продажу №1443/2018/1098147 від 11.09.2018 продавець ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_2 , яка діє за довіреністю, зобов`язується передати у власність покупця ОСОБА_3 автомобіль MITSUBISHI модель PAJERO SPORT 2.5 TD, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за 368956,50 грн. (а.с.57-58).
Даний Договір оформлений та підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в Териториальному сервісному центрі 1443 РСЦ МВС в Донецькій області (а.с.58).
Відповідно до вказаного договору вартість автомобіля склала 368 956, 50 грн.
Вказаний договір підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при укладенні вказаного договору позивач ОСОБА_1 була відсутня.
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 підтвердила факт отримання нею від ОСОБА_3 коштів від продажу автомобіля в розмірі 368 956, 50 грн. та зазначила, що отримані кошти вона передала позивачці ОСОБА_1 , так як автомобіль належав їй і вона вважала своїм обов`язком передати їх позивачці. При цьому будь-які докази передачі нею грошей позивачці вона надати суду не може.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому положеннями ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З матеріалів справи вбачається, що сутність та правова природа загально - цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.
За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Отже, на підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо встановлення недобросовісної поведінки ОСОБА_2 , яка здійснила реалізацію автотранспортного засобу на користь свого батька ОСОБА_3 та не довела суду, що позивачка ОСОБА_1 отримала грошові кошти від продажу автомобіля, належного позивачці, внаслідок чого у неї виникає обов`язок передати все одержане у зв`язку з виконанням доручення довірителеві.
Суд першої інстанції належним чином перевірив доводи позивача та встановив обставин справи, що мають значення для вирішення спору, унаслідок чого дійшов до обґрунтованого та правильного висновку про стягнення коштів, саме з відповідача ОСОБА_2 , в розмірі вартості реалізованого автомобіля.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що через не отримання позивачкою ОСОБА_1 грошових коштів від продажу автомобіля, у неї виникло право вимагати грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі вартості реалізованого за дорученням автомобіля.
Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.
Доводи апеляційної скарги відповідача в тій частині, що ОСОБА_4 також повинен нести відповідальність перед позивачем за продаж автомобілю, оскільки на той час перебував у шлюбі з відповідачкою, не заслуговують на увагу, оскільки в договорі купівлі - продажу автомобіля продавцем зазначена відповідач ОСОБА_2 , яка особисто отримала гроші від продажу автомобіля.
Однак, апеляційний суд не погоджується з висновком суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з огляду на наступне.
Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування на її користь моральної шкоди позивачка ОСОБА_1 посилалася на неналежне виконання відповідачем договору доручення.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, посилався на ст. 23 ЦК України.
Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає із її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, між сторонами по справі склались договірні правовідносини, які регулюються ст.ст. 1000-1010 ЦК України, що виникають з договору доручення та не передбачають відшкодування моральної шкоди внаслідок його порушення.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та часткового задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 3674 грн. 56 коп. (пропорційно до розміру задоволених вимог), з яких: 3719, 56 грн. - судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 45 грн. - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди скасувати, в частині стягнення судового збору - змінити.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 689 гривень 56 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 45 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя: О.А. Мірута
Судді: О.В. Агєєв
Т.В. Космачевська