ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 638/12984/20

провадження № 22-ц/818/5731/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ,

Відповідач Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянувши у спрощеному позовному провадження без повідомлення учасників справи справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку та пені,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2020 року, постановлену суддею Омельченко К.О., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Печерського районного суду м.Києва..

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2020 року, та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо визначення підсудності за місцем знаходження відповідача є необґрунтованими та прийняті без врахування всіх обставин справи та норм матеріального права. Вказує, що справа була подана до Дзержинського районного суду м.Харкова за місцем проживання позивача, на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Вказує, що судом не було враховано, що вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку, зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Отже правовідносини, що склалися з договору банківського вкладу підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому позивач має право на подачу позову за місцем свого проживання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Направляючи справу за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини не поширюються положення ЗУ «Про захист прав споживачів», і це як наслідок унеможливлює застосування до даної позовної заяви ч. 5 ст. 28 ЦПК України щодо визначеності підсудності.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Частиною 1 статті 4 цього Закону визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Таким чином, відповідно до положення ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» оформлення договорів про залучення фінансових активів (коштів) інших осіб відноситься до фінансової послуги, і позивач у спорах, які виникають із виконання таких договорів, є споживачем таких послуг.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист своїх прав як сторони за договором банківського вкладу, тобто споживача фінансових послуг.

За таких обставин, ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг банку.

Підсудність справ за вибором позивача визначається положеннями ст. 28 ЦПК України, відповідно до ч. 5 якої, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

За загальним правилом, передбаченим ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Також, відповідно до п.7 ст.28 ЦПК України позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за місцем їх знаходження.

Пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Крім того, лише при ухваленні рішення по суті спору суд (зважаючи на заявлені у даному випадку вимоги та наведені підстави позову) вправі визначити чи були порушені права позивача, саме як споживача у правовідносинах, що виникли між сторонами, чи ні та чи поширюється згаданий Закон на спірні правовідносини, чи ні. Тобто чи позов безпідставний чи навпаки обґрунтований та чи відповідачем порушено права позивача як споживача. У випадку, якщо норми згаданого Закону на вказані правовідносини не поширюються та права позивача як споживача не порушені суд відмовляє у задоволенні позову, у іншому випадку задовольняє вимоги. Однак встановлення обґрунтованості позовних вимог чи їх безпідставності на стадії відкриття провадження є неможливим та виходить за межі тих питань, які вирішує суддя при відкритті провадження у справі (ст.ст. 184-187 ЦПК України).

Враховуючи вищевказані обставини, норми процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2020 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді О.М. Хорошевський

О.Ю. Тичкова