Дата документу 28.01.2020 Справа № 335/5132/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5132/19
Провадження №22-ц/807/463/20
Головуючий в 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гуцал Тараса Олексійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний тест рішення складено 08 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лебідь Олена Андріївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті дядьки позивача - ОСОБА_3 . Після смерті дядька відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Коли позивач звернувся до приватного нотаріуса Лебідь О.А. з заявою про прийняття спадщини, листом-відповіддю № 224/02-14 від 14.12.2017 року нотаріус відмовив у прийнятті заяви, оскільки позивачем був пропущений шестимісячний строк, а також рекомендував звернутися до суду. Посилаючись на ті обставини, що позивач тривалий час перебував на роботі у Польщі, тобто за межами України, а тому йому стало відомо про смерть дядьки після спливу обов`язкового шестимісячного строку для подання заяви на прийняття спадщини, просив суд визначити ОСОБА_1 додатковий строк протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з відповідача судовий збір за подання у розмірі 768,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року, ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лебідь Олена Андріївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гуцал Тараса Олексійовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем надано достатні, належні та допустимі докази, які вказують на поважність пропуску строку для прийняття спадщини, а тому є всі підстави для скасування рішення суду та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 адвокат Ярошенко О.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лебідь О.А. від 01.11.2017 року.

Зі спадкової справи № 17/2017, відкритої 06.10.2017р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 протягом шести місяців 06.10.2017 року з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 , яка за наданими нотаріусу документами є сестрою померлого, а тому належить до другої черги спадкоємців за законом. ОСОБА_2 також повідомлено нотаріуса про наявність іншого спадкоємця ОСОБА_1 .

Матеріалами спадкової справи, встановлено, що ОСОБА_1 також є спадкоємцем другої черги за правом представлення, оскільки його батько помер до відкриття спадщини після брата ОСОБА_3 .

Отже, після смерті ОСОБА_3 є наявними двоє спадкоємців за законом однієї черги, зокрема, ОСОБА_2 належним чином прийняла спадщину після смерті брата.

Щодо ОСОБА_1 , то заяв про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини про її прийняття не подав, разом зі спадкодавцем не був зареєстрований та не мешкав.

14.12.2017 року листом-відповіддю № 224/02-14 від 14.12.2017 року нотаріус повідомив про те, що ОСОБА_1 був пропущений шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини і рекомендував звернутися до суду.

З закордонного паспорту серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та з пояснень самого позивача у судовому засіданні судом встановлено, що 24.12.2016 року ОСОБА_1 виїхав у Польщу, з 18.07.2017 року по 12.08.2017 року перебував в Україні, з 12.08.2017 року по 30.11.2017 року знов перебував у Польщі, в Україну повернувся 30.11.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем жодних доказів, які б вказували та підтверджували наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті дядька, як і під час перебування в Україні у період з 18.07.2017 року по 12.08.2017 року, який перебуває у межах шестимісячного строку на подання спадщини, так і у період з квітня по жовтень 2017 року ОСОБА_1 не надано і цих обставин не доведено. Також не надано і доказів того, що з квітня 2017 по жовтень 2017 року позивачу не було відомо про смерть його дядька спадкодавця.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши фактичні обставини.

За змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вірно вказав суд першої інстанції, у справі відсутні докази неможливості звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк.

Зазначені в позові причини, а саме постійне перебування позивача за межами України з 24.12.2016 року по 30.11.2017 року, відсутність інформації про смерть дядька не знайшли свого безумовного підтвердження під час судового розгляду. А юридична необізнаність позивача не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, позивачем не доведено наявність у нього як спадкоємця інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі були предметом дослідження й оцінки судом попередньої інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гуцал Тараса Олексійовича залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 січня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков