Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 161/4650/19

провадження № 61-17334св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області,

третя особа - Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України

у Волинській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області (далі - УДКС у м. Луцьку), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - Луцьке ОУ ПФ України

у Волинській області), правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФ України у Волинській області), про відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Позовна заява мотивована тим, що з 16 лютого 2005 року він є пенсіонером за вислугою років та обслуговується в Луцькому ОУ ПФ України у Волинській області. Його трудовий стаж в органах прокуратури Волинської області становить 29 років. У період з лютого 2015 року до лютого 2018 року з його пенсії утримано 46 452,04 грн податку на доходи фізичних осіб та 4 214,47 грн військового збору. Проте рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року визнано неконституційним положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідно до якого були здійсненими утримання з його пенсії. Вважав, що порушено його майнове право на отримання пенсії у повному обсязі за зазначений період. У зв`язку з цим просив стягнути з відповідача на свою користь 50 666,51 грн на відшкодування шкоди, завданої йому законом, який визнаний неконституційним, що призвело до відрахування податку на доходи

з пенсії та військового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 50 667,51 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Суд першої інстанції керувався тим, що невиплата позивачу пенсійного забезпечення у повному, встановленому законом розмірі, без відрахувань, і на яке він мав правомірні очікування у період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно, є порушенням його майнових прав, а наслідком такого порушення - завдання майнової шкоди у сумі 50 667,51 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд керувався тим, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується виплати пенсійного забезпечення за вислугу років, право на яку позивач мав у зв`язку із виконанням ним професійних обов`язків на посаді прокурора та припиненням виконання цих обов`язків. Цей спір є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аргументи учасників справи

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року,

в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив постанову апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для віднесення справи за його позовом до адміністративної юрисдикції за ознакою проходження публічної служби, оскільки предметом позовних вимог є незаконне утримання коштів з суми пенсії. На його думку, спір має приватноправовий характер, так як він у позовній заяві просив відшкодувати шкоду, завдану йому законом, що визнаний неконституційним. Зазначав, що він не перебуває більше десяти років на публічній службі, а також не перебував на такій службі на час звернення із позовом до суду. Вважав, що апеляційний суд безпідставно здійснив посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними. Апеляційна скарга відповідача подана з порушенням строку на її подання

і апеляційним судом порушено норми процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції не постановив ухвалу про поновлення строку подання апеляційної скарги.

У грудні 2019 року ГУ ПФ України у Волинській області та УДКС у м. Луцьку подали відзиви на касаційну скаргу, у яких зазначали, що оскаржувана постанова апеляційного суду є обґрунтованою та законною, просили

у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рух справи

УхвалоюВерховного Суду від 15 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2020 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області до участі у цій справі як правонаступника Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 16 лютого 2005 року перебуває на пенсії за вислугу років довічно як працівник прокуратури.

З лютого 2015 року по лютий 2018 року з пенсії ОСОБА_1 утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 46 452,04 грн та військовий збір

у розмірі 4 214,47 грн, на загальну суму 50 666,51 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку

з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 16 лютого 2005 року перебуває на пенсії за вислугу років довічно як працівник прокуратури.

З лютого 2015 року по лютий 2018 року з пенсії ОСОБА_1 утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 46 452,04 грн та військовий збір

у розмірі 4 214,47 грн, на загальну суму 50 666,51 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку

з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних

з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням

з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У цій справі таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час виходу позивача на пенсію, яка була нарахована відповідно до положень статті 50-1 цього Закону.

14 жовтня 2014 року був прийнятий Закон України «Про прокуратуру»

№ 1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Стаття 86 цього Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення, на відмінну від спорів щодо оскарження рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи здійснює орган, з яким виник спір, у конкретних правовідносинах з позивачем владні управлінські функції. Для визначення юрисдикції спору з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження

№ 14-360цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є стягнення майнової шкоди

у вигляді відрахованого податку на доходи з пенсії та військового збору за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року, право на отримання пенсії позивач набув, працюючи в органах прокуратури, що є публічною службою,

а тому спір стосується звільнення із публічної служби.

При цьому помилковим є посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що даний спір не може належати до адміністративної юрисдикції за ознакою проходження публічної служби, оскільки він не перебуває більше десяти років на публічній службі, а також не перебував на такій службі на час звернення із позовом до суду. Незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби, проте визначальним у цій справі

є те, що спір пов`язаний зі звільнення з публічної служби позивача.

Також не можна погодитися з доводами касаційної скарги, що апеляційним судом не вирішено питання про поновлення строку подання апеляційної скарги відповідачем, оскільки повний текст рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2019 року підписано 03 червня 2019 року. Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано відповідачем засобами поштового зв`язку 03 липня 2019 року, тобто у межах строку, передбаченого статтею 354 ЦПК України (а. с. 75).

За таких обставин Верховний Суд вважає, що апеляційний суд правильно закрив провадження у справі, оскільки спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанову суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального

і процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук