Справа № 453/1437/20
№ провадження 2/453/519/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у складі колишнього колгоспного двору у порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 09.11.2020 року звернулася у Сколівський районний суд Львівської області з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 41,4 кв. м., житловою площею 18,0 кв. м., з приналежними до нього господарськими будівлями сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б) та вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою В), розташований у АДРЕСА_1 , котрий входив до складу колишнього колгоспного двору, у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ямельниця Сколівського району Львівської області.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 19.11.2020 року, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) відповідачки, яка не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено дату підготовчого судового засідання у справі 04.12.2020 року, 12.00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 04.12.2020 року (головуючий суддя Микитин В.Я.) підготовче провадження закрито, а справу призначено справу до розгляду по суті. Визначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті 22.12.2020 року, 11.00 год.. Витребувано від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області належно засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ямельниця Сколівського району Львівської області.

Витребувані матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ямельниця Сколівського району Львівської області, надійшли до суду 11.12.2020 року із супровідним листом за вх. № 6141.

Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні, котре було призначене на 22.12.2020 року 11.00 год., без учасників справи.

Позов обґрунтовано тим, що станом на 2020 рік померли усі члени колгоспного двору, до складу котрого входило домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 . Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла остання членкиня цього колгоспного двору бабуся позивачки, а матір відповідачки, - ОСОБА_3 .. Після смерті цієї спадкодавця відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно, яке значиться як майно колишнього колгоспного двору. Спадкодавець ОСОБА_3 за життя у Ямельницькій сільській раді Сколівського району Львівської області склала заповіт на належне їй право на майно колгоспного двору, у зв`язку з чим таке спадкування повинно відбуватися за заповітом. Позивачка зазначає, що після смерті бабусі прийняла спадщину, а інші спадкоємці, які б могли претендувати на обов`язкову частку у спадковому майні, таку спадщину не прийняли. Тому вважає, що саме вона є спадкоємцем за заповітом прав та обов`язків, котрі залишились після смерті бабці, у тому числі і права на спірне домоволодіння як майна колишнього колгоспного двору, однак оформити таке право на нього позивачка не може у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа на нерухоме майно. З огляду на вказане, позивачка була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом.

Позивачка, будучи належно повідомленою про розгляд справи, у судове засідання щодо її розгляду по суті не з`явилася, однак попередньо подала суду клопотання за вх. № 6319 від 22.12.2020 року, в якому зазначила, що просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка, будучи належно повідомленою про розгляд справи, у судове засідання щодо її розгляду по суті не з`явилася, однак попередньо подала суду заяву за вх. № 6348 від 22.12.2020 року, в якому зазначила, що просить справу розглядати у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Таким чином, у судове засідання не з`явилися усі учасники справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з наявного у справі витягу з погосподарської книги № 1 с. Ямельниця Сколівського району Львівської області за 1991-1995 роки, господарство по АДРЕСА_1 , особовий рахунок якого НОМЕР_1 , відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свою чергу, підставою для виникнення у колгоспного двору в особі його голови ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок послужило рішення виконавчого комітету Сколівської районної Ради народних депутатів від 16.08.1990 року за № 234 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків».

Встановлено, що за життя, а саме 20.08.1990 року, голова колгоспного двору ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок, а також зареєструвала його у Стрийському МБТІ 05.09.1990 року, про що було вчинено запис в реєстрову книгу за № 125. Однак за життя ОСОБА_3 втратила оригінал вищевказане свідоцтво, про що свідчить відповідне оголошення в народному часописі Сколівщини «Бойківська думка» від 07.11.2020 року за № 43.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ліцензованим інженером з технічної інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_4 від 15.10.2020 року за № 4, загальна площа житлового будинку (літера «А-1»), який розташований по АДРЕСА_1 , складає 41, 4 кв. м, з неї житлова - 18 кв. м.. До житлового будинку належать господарські будівлі сарай (літера «Б»), убиральня (літера «В»). З довідки-характеристики ФОП ОСОБА_4 від 15.10.2020 року вбачається, що даний житловий будинок побудований у 1935 році та не являється об`єктом самочинного будівництва. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з приналежним майном становить 59 618 грн..

У відповідності до листа КП ЛОР «Стрийське МБТІ» від 10.07.2020 року за № 1218 житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , належав на праві власності колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області від 20.08.1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 21.04.2020 року Ямельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису № 7 від 21.04.2020 року.

Як уже йшлося вище, ОСОБА_3 була головою вищевказаного колгоспного двору.

Позивачка у справі є онукою спадкодавця ОСОБА_3 .. Зокрема, про родинні відносини позивачки з її бабусею свідчать свідоцтво про народження позивачки серія НОМЕР_3 , видане Ямельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області 03.06.1986 року згідно актового запису № 6 від 03.06.1986 року, свідоцтво про укладення шлюбу ОСОБА_5 з батьком позивачки серія НОМЕР_4 , видане Ямельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області 28.02.1981 року згідно актового запису № 5 від 28.02.1981 року, а також повторне свідоцтво про народження матері позивачки ОСОБА_5 серія НОМЕР_5 , видане Ямельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області 04.03.1969 року відповідно до актового запису № 30 від 10.12.1964 року.

Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами.

Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року.

Як роз`яснюється у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення у дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року).

Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Так, відповідно до ст. ст. 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до ст. ст. 120-127 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку у його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст. 126 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст. 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п. 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства.

Довідками Ямельницької сільської ради Сколівського району Львівської області від 30.10.2020 року за вих. № 234 та від 30.10.2020 року за вих. № 235 підтверджено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті постійно проживала у житловому будинку по АДРЕСА_1 , та за життя у Ямельницькій сільській раді Сколівського району Львівської області склала заповіт.

За змістом заповіту ОСОБА_3 від 16.09.2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ямельницької сільської ради Сколівського району Львівської області Карпин Л.Д. від 16.09.2008 за реєстр. № 206, такий складений на користь позивачки, він є чинним, що підтверджується відповідною відміткою на ньому, а також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.11.2010 року № 25331076 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62023167 від 12.10.2020 року.

Спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася у день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки голови (члена) колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. У разі смерті голови (члена) колгоспного двору після ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів.

Таким чином, спадщина після смерті колишньої голови колгоспного двору ОСОБА_3 на майно колгоспного двору відкрилася після її смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно, спадкування проходить за правилами, визначеними діючим ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину за заповітом після смерті бабусі, так як протягом визначеного ст. 1270 ЦК України строку, а саме 12.10.2020 року подала до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 12.10.2020 року відкрито спадкову справу № 214/2020 р., про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62023301 від 12.10.2020 року та витребувані судом матеріали цієї спадкової справи.

Відтак, судом беззаперечно встановлено, що від спадкодавця ОСОБА_3 до позивачки перейшло право на спадкування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як колишнього колгоспного двору, що розташований по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом. Проте державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок внаслідок їх втрати, про що свідчить його лист від 12.10.2020 року за вих. № 617/01-16.

Таким чином, права позивачки щодо спадщини підлягають захисту судом у межах пред`явлених нею позовних вимог у даній справі, шляхом задоволення таких позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції позивачки, слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у складі колишнього колгоспного двору у порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 41,4 кв. м., житловою площею 18,0 кв. м., з приналежними до нього господарськими будівлями сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б) та вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою В), розташований у АДРЕСА_1 , котрий входив до складу колишнього колгоспного двору, у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ямельниця Сколівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін у справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Суддя В.Я. Микитин

Рішення суду складене та підписане суддею 22 грудня 2020 року.