Провадження № 2/263/2261/2020
18 грудня 2020 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Васильченко О.Г., при секретарі Федоренко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини закордон,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України до досягнення дитиною 16-річного віку без згоди батька. В позові зазначила, що вона та відповідач мають спільну доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З 2009 року по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. За рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2011 року (справа №2-4855/2011р.) з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 22 вересня 2011 року та до повноліття дитини, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також вказала, що вона має можливість забезпечувати дитині відпочинок за кордоном. Для реалізації цієї можливості вона кожного разу вимушена звертатись до відповідача з проханням надати відповідний дозвіл на вивіз дитини за кордон. Кожний раз звертаючись до відповідача з проханням, вона вимушена вислуховувати у свою адресу безліч безпідставних образ. Так, в кінці 2019 року вона в черговий раз звернулася до відповідача з проханням оформити відповідний дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок. Але відповідач, мотивуючи тим, що у нього відсутні кошти на оформлення відповідного дозволу, відмовлявся в наданні останнього. В свою чергу вона надала кошти на оформлення дозволу, але відповідач почав погрожувати, шантажувати її. У зв`язку з тим, що у Відповідача була заборгованість зі сплати аліментів на неповнолітню дитину більш ніж пів року, вона вимушена була звернутись до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів (довідка від 20.12.2019 року додається) для безперешкодного перетину кордону. Вона та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, вона має місце роботи та її батьки позивачки проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений, вона бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги.
В судове засідання позивач та її представник надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання та не надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково.
Судом встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Згідно зі ст.ст.141,153, ч.3 ст.157 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.
Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд та в`їзд дитини за кордон, відповідає інтересам та бажанням дитини, не надання відповідачем нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини.
Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263, 264, 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини закордон - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) дозвіл на виїзд з неповнолітньою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі території України до досягнення дитиною 16-річного віку, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто Жовтневим районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Суддя О.Г. Васильченко