СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2282/20

пр. № 2/759/2931/20

16 грудня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача3% річних із простроченого грошового зобов`язання із сплати суми основного боргу за договорами позики за період з 04.04.2019 по 24.02.2020 у розмірі 17340 грн 00 коп., інфляційні витрати із простроченого грошового зобов`язання із сплати суми основного боргу за договорами позики за період з 01.05.2017 по 31.12.2019 у розмірі 153978 грн 00 коп., а загалом 171318 (сто сімдесят одну тисячу триста вісімнадцять) грн 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 14.10.2015 позивач надала відповідачеві позику у розмірі 15000 дол. США 00 цен., яку відповідач зобов`язувався повернути до 14.11.2015, також 20.12.2015 позивач надала відповідачеві позику в розмірі 5000 дол. США 00 цен., яку відповідач зобов`язувався повернути 20.03.2016 та 28.03.2016 позивач надала відповідачеві позику в розмірі 2038 дол. США 00 цен., 1000 дол. США 00 цен. та 1000 Євро, які відповідач зобов`язувався повернути 05.05.2016, 25.05.2016 та 25.06.2016, проте відповідач своїх зобов`язань за договорами позики не виконав та не виконує й до сьогоднішнього дня, крім цього постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2019 встановлено, що відповідно до розміру остаточно заявлених позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики шляхом визначення грошового зобов`язання у гривні станом на 19.04.2017 у розмірі: 647130 грн 91 коп. сума основного боргу, таким чином з урахуванням вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання було визначене позивачем станом на день платежу 19.04.2017 у еквіваленті національної валюти та внаслідок цього на нього почалось нарахування індексу інфляції та 3% річних як на грошове зобов`язання, що було визначене та обраховано в національній грошовій одиниці - гривня, починаючи з 19.04.2017, однак враховуючи ту обставину, що відповідач зобов`язання досі не виконує протягом тривалого часу, а тому позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та індекс інфляції на досі не виконане грошове зобов`язання.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А. від 11.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження із викликом сторін (а.с. 13).

08.09.2020 відповідачем по справі було подано відзив на позовну заяву і якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки постановою Верховного Суду від 29.01.2020 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано в частині дану постанову та передано справу на новий апеляційний розгляд та на даний час справа перебуває на розглядів Київському апеляційному суді, також ОСОБА_1 вже зверталась з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних з відповідача за тими самими договорами позики, проте постановою Київського апеляційного суду від 10.03.2020 по справі №759/18351/18 відмовлено ОСОБА_1 у стягненні інфляційних втрат та 3% річних за період з 29.04.2016 по 04.04.2019, однак ОСОБА_1 повторно вимагає стягнути дані кошти, незважаючи на те, що з даних підстав є рішення апеляційного суду про відмову в позовних вимогах. Крім цього позивач, при зверненні з позовом посилалась на договори позики в іноземній валюті, при цьому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, проте, надані розписки містять грошове зобов`язання в Доларах США та Євро, а тому, вимоги про стягнення втрат від інфляції є безпідставними, також позивач посилається на постанову Київського апеляційного суду від 23.01.2019 по справі № 759/11132/16, якою встановлено певні обставини, проте рішення суду не припиняє основне зобов`язання і не змінює його природу (а.с. 25, 26).

10.09.2020 на підставі розпорядження №348 вказану справу призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Коваль О.А. (а.с. 41).

10.09.2020 було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи на підставі якого вказану цивільну справу було передано у провадженні судді Ул`яновської О.В. (а.с. 42).

Ухвалою судді від 10.09.2020 зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче провадження (а.с. 43).

16.12.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі (а.с. 56).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, при цьому явку представника відповідача суд визнав неналежною, оскільки ним не було надано суду для огляду договору укладено з клієнтом.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 23.01.2019 у справі №759/11132/16 було скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2018 яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 793509 грн 05 коп., з яких 647130 грн 91 коп. сума основного боргу, 121896 грн 09 коп. проценти за користування грошовими коштами; 24482 грн 05 коп. 3% річних та 3849 грн 32 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього 797358 грн 37 коп. (а.с. 5-8).

Постановою Верховного суду від 29.01.2020 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, якою постанову Київського апеляційного суду від 23.01.2019 в частині процентів за договором позики та 3% річних від простроченої суми скасовано та справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд (а.с. 27-31).

10.03.2020 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2019 в частині задоволення позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за користування грошовими коштами за договорами позики на загальну суму 17508 грн 58 коп., процентів за користування грошовими коштами за договорами позики у сумі 45011 грн 89 коп., 3% річних та інфляційних втрат за простроченим грошовим зобов`язанням за несплаченими процентами за договором позики від 14.10.2015 у сумі 52351 грн 00 коп.; за договором позики від 20.12.2015 у сумі 17313 грн 00 коп. та за договором позики від 28.03.2016 у сумі 4943 грн 00 коп. скасувати і ухвалити нове яким відмовити у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_1 ; рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2019 в частині стягнення 3% річних у сумі 45011 грн 89 коп. та інфляційних втрат у сумі 7141 грн 58 коп. змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних із простроченого грошового зобов`язання за позикою за період із 19.04.2017 по 04.04.2019 у розмірі 38083 грн 16 коп. та інфляційні втрати за період із 19.04.2017 по 01.05.2017 у розмірі 8412 грн 69 коп. та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2019 в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ; судовий збір у розмірі 464 грн 84 коп. (а.с. 32-36).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 у справі № 6-2168цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, зокрема суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України, позивач обґрунтовано вимагає стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних на суму простроченої основної суми боргу у розмірі 647130 грн 91 коп. за період з 04.04.2019 по 24.02.2020 (647130,91/100%*3%/365 (днів у році) *326 (усього прострочених днів) = 17340 грн 00 коп., а також інфляційні втрати за період з 01.05.2017 по 31.12.2019 складає 153978 грн 00 коп.

На підставі наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних у сумі 17340 грн 00 коп. та сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 153978 грн 00 коп., оскільки основні зобов`язання відповідаечм не виконуються, що є підставою для стягнення зазначених грошових коштів.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 2004 грн 00 коп., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних із простроченого грошового зобов`язання із сплати суми основного боргу за договорами позики за період з 04.04.2019 по 24.02.2020 у розмірі 17340 (сімнадцять тисяч триста сорок) грн 00 коп., інфляційні витрати із простроченого грошового зобов`язання із сплати суми основного боргу за договорами позики за період з 01.05.2017 по 31.12.2019 у розмірі 153978 (сто п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) грн 00 коп., а загалом 171318 (сто сімдесят одну тисячу триста вісімнадцять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір по справі у розмірі 2004 (дві тисячі чотири) грн 65 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 18.12.2020.