КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/851/2016 Головуючий у І інстанції - Галась І.А.
апеляційне провадження №22-ц/824/1933/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Стуканова Руслана Вікторовича, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2016 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитним договір №77.1/АК-01763.08.2, згідно якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 97208,55 грн терміном по 02 жовтня 2015 року включно, із процентною ставкою за кредитом у розмірі 14% річних.

У кредитному договорі сторони обумовили, що починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, позичальник зобов`язався частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 1157,24грн та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, відповідач зобов`язаний сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості.

Факт отримання кредитних коштів в сумі 97 208,55 грн підтверджується заявою на видачу готівки №1691_20 від 02 жовтня 2008 року.

Таким чином банк виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів згідно з умовами кредитного договору, однак відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

Просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11 січня 2016 року становить 489902,73 грн та складається з:

простроченої заборгованості за кредитом - 67898,49 грн;

пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості за період з 11 січня 2015 року по 11 січня 2016 року - 387 194,09 грн;

3% процентів річних від суми простроченої заборгованості - 5 261,73 грн;

інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості - 29548,43 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01763.08.2 від 02 жовтня 2008 року в розмірі 135 796,98 грн та судовий збір в розмірі 2 036,95 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 67 898,49 грн, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Родовід Банк».

Разом із тим, розмір пені, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, підлягає зменшенню до розміру суми заборгованості по кредиту, оскільки кредитор не вживав заходів щодо зменшення розміру заборгованості, у тому числі й пені та зволікав зі зверненням до суду із позовом.

Відмовляючи у стягненні 3% річних та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості, суд першої інстанції зробив висновок, що сторони у пункті 1.5 кредитного договору визначили розмір процентної ставки, яку відповідач сплачує за користування кредитом, а тому положення статті 625 ЦК України не можуть бути застосовані до цих відносин.

Твердження відповідача про сплив позовної давності суди визнали безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідач сплачував кошти за кредитним договором за період 2008-2014, зокрема, 16 вересня 2014 року відповідачем сплачено 2 000 грн відповідно до призначення платежу: виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №77.1/АК-01763.08.2 від 02 жовтня 2008 року, що свідчить про визнання ним та виконання своїх зобов`язань, оскільки він вчинив дії на сплату не лише місячного платежу, а й на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд зазначив, що Апеляційний суд не врахував того, що настав строк виконання основного зобов`язання; не з`ясував за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання основного зобов`язання кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; не перевірив чи має місце пропуск позовної давності по кожному черговому платежу за кредитним договором; не з`ясував за який період нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Зазначив, що апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суд першої інстанції.

Представник відповідача подала до суду письмові пояснення та зазначила, що заборгованість відповідача за кредитним договором складає 13003,46 грн, з яких: 7920,83 грн - основна сума заборгованості за кредитом; 308,52 грн - проценти за користування кредитом; 262,91 грн - проценти за прострочення платежу; 4 246,13 грн - пеня за прострочення платежу; 70,5 грн - три відсотки річних; 194,57 грн - інфляційні втрати.

На підтвердження вищезазначеного надано відповідні розрахунки.

В свою чергу ТОВ «Вердикт капітал» подало до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги. Просило відхилити надані представником відповідача пояснення та задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не здійснив належного обґрунтування суми заборгованості щодо якої винесено рішення, не застосував строків позовної давності, не вирішив питання щодо визнання окремих частин кредитного договору недійсними відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, 02 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №77.1/АК-01763.08.2, згідно п.1.1 якого Банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 97 208,55 грн терміном по 02 жовтня 2015 року включно.

Позивач у суму заборгованості за кредитним договором включив заборгованість за тілом кредиту, проценти за користування ним у розмірі 14% за період по 11 січня 2016 року, проценти за користування кредитом у зв`язку із простроченням платежу; комісію за обслуговування кредиту, вартість страхування автомобіля, пеню за прострочення платежу за період з 11 січня 2015 року по 11 січня 2016 року.

Відповідно до п.1.5.1 Кредитного договору щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,4000 % від суми виданого кредиту, що становить 388,83 грн на місяць, за весь період дії договору - 33050,55 грн.

Згідно з детальним розписом сукупної вартості кредиту до сукупних витрат позичальника віднесена плата за видачу готівкою суми кредиту у розмірі % від основної суми кредиту, що склало 3888,34 грн.

Вказані пункти кредитного договору є недійсними, оскільки вони є несправедливими та порушують принцип справедливості на підставі вимог ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.5 ст.11, ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, плати за видачу готівки і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа № 444/484/15-ц).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, плата за видачу готівкою суми кредиту у розмірі 4% від основної суми кредиту, що складає 3888,34 грн, та плата за обслуговування кредиту у розмірі 0,4000% від суми виданого кредиту, що складає 388,83 грн на місяць, є платою на користь банку за послуги, що супроводжують кредит.

Вказані вимоги кредитного договору є недійсними в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому сплачені відповідачем кошти мають враховуватися як сплата коштів на погашення тіла кредиту та процентів за користування ним.

Крім цього, відповідно до положень ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, а саме: 1.2.1. на купівлю автомобіля згідно з договором № 20837946 купівлі-продажу автомобіля від 13 серпня 2008 року - 97208,55 грн; 1.2.2. на сплату страхових платежів згідно з договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2887-0224 від 02 жовтня 2008 року - 0,00 (нуль) доларів США 00 центів на строк не більше 30 днів з дати отримання кредиту;1.2.3. на сплату страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, вказаного в пункті 1.2.1 цього Договору, що є предметом застави відповідно до п.1.7 цього Договору, які будуть укладені протягом строку дії цього Договору на строк не більше 30 днів з дати отримання чергового кредиту.

Отже, банком відповідачу виданий кредит виключно на придбання автомобіля у розмірі вартості такого автомобіля у сумі 97 208,55 грн.

Та обставина, що кредитні кошти видані банком виключно на придбання автомобіля і не включає страхові витрати відповідача, підтверджується також квитанцією №169118 від 02 жовтня 2008 року.

Вказана квитанція посвідчує, що ОСОБА_1 вніс в касу ВАТ «Родовід Банк» кошти в сумі 97 208,55 грн. для перерахування їх на адресу отримувача АФ «Універсал Авто» для оплати вартості автомобіля.

Одночасно з тим, згідно з детальним розписом сукупної вартості кредиту до сукупних витрат позичальника віднесені витрати на страхування автомобіля у розмірі 5,94% від вартості автомобіля, що склало 6793,16 грн на рік та витрати на страхування цивільної відповідальності у сумі 550 грн на рік.

Вказані суми платежів на страхування позивач зазначив у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є незаконним.

Так, відповідно до підпункту 1.2.2. пункту 1.2 Кредитного договору, кредитні кошти надані на сплату страхових платежів згідно з договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2887-0224 від 02 жовтня 2008 року - 0,00 (нуль) доларів США 00 центів на строк не більше 30 днів з дати отримання кредиту.

Згідно з підпунктом 1.2.3. пункту 1.2 Кредитного договору кредитні кошти надані на сплату страхових платежів згідно з договорами страхування автомобіля, вказаного в пункті 1.2.1 цього Договору, що є предметом застави відповідно до п.1.7 цього Договору, які будуть укладені протягом строку дії цього Договору на строк не більше 30 днів з дати отримання чергового кредиту.

Отже, включення до тіла кредиту витрат на страхування цивільної відповідальності та страхування автомобіля КАСКО протягом всього строку дії договору є незаконним, оскільки не передбачено умовами договору.

Відповідач вносив платежі за договором страхування автомобіля (КАСКО) та договором страхування цивільної відповідальності самостійно, за власні, а не кредитні кошти.

Зокрема, при укладенні кредитного договору відповідач самостійно оплатив вартість страхування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2887-0224 від 02 жовтня 2008 р у сумі 5329,32 грн, що підтверджується квитанцією №183162 від 02 жовтня 2008 року.

Відповідно до п.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язується протягом строку дії цього Договору: 1) щорічно переукладати на наступний рік з визначеною Банком страховою компанією Договір страхування автомобіля про страхування такого автомобіля на користь Банку від ризиків втрати, ушкодження і викрадення на суму, що не менше реальної вартості цього автомобіля в строк не пізніше, ніж за 7 робочих днів до закінчення строку дії Договору страхування автомобіля на поточний рік.

Відповідно до п.3.3 Кредитного договору позичальник зобов`язується надавати Банку копію Договору страхування автомобіля, укладеного Позичальником самостійно на наступний рік відповідно до п.3.2 цього Договору.

Отже, включення до суми заборгованості платежів на користь страхових компаній - страхування КАСКО у сумі 6793,16 грн щорічно (всього на суму 54 345,28 грн) та страхування цивільної відповідальності у сумі 550 грн щорічно (всього на суму 4 400 грн) є незаконним і вказані витрати не можуть враховуватися як заборгованість за кредитним договором.

Також, відповідно до п.3.1.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1157,24 грн та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку.

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 14 % річних.

Детальним розписом сукупної вартості кредиту, що є додатком до Кредитного договору, встановлений графік погашення кредиту окремими платежами, що включають погашення основної суми кредиту та проценти за користування ним.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У пунктах 92,93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12-ц) зроблено висновок, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заява про пропуск позивачем позовної давності була подана відповідачем суду першої інстанції 04 квітня 2016 року.

Позивач подав позовну заяву до суду 15 січня 2016 року, а тому вимоги позивача про стягнення основної суми кредиту та процентів за користування ним за період до 14 січня 2013 року не підлягають задоволенню через пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За правилами ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням наявних у матеріалах справи квитанцій відповідач сплатив на користь позикодавця 134 503,05 грн.

За період з 10 квітня 2015 року по 02 жовтня 2015 року (дата закінчення строку дії договору) відповідач мав сплатити основну суму кредиту та процентів за користування ним у розмірі 8229,35 грн, з яких основна сума заборгованості за кредитом складає 7920,83 грн, проценти за користування кредитом - 308,52 грн.

Отже, сума заборгованості по кредиту за період з 15 січня 2013 року по 02 жовтня 2015 року становить 8229,83 грн.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За період з 10 квітня 2015 року по 02 жовтня 2015 року відповідач не сплачував чергові платежі з погашення кредиту, а тому на суму заборгованості позивач має право нараховувати відсотки у розмірі 14% річних за користування кредитними коштами.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12-ц) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Кредитним договором передбачено строк повернення кредиту - 02 жовтня 2015 року.

Отже, проценти у розмірі 14% за користування кредитом можуть нараховуватися на суму заборгованості за кредитом, в тому числі у разі прострочення чергового платежу, за період по 02 жовтня 2015 року.

Розмір процентів за користування кредитом (14% річних) в зв`язку з простроченням платежів за період по 02 жовтня 2015 року становить 262,91 грн.

Згідно вимог ст.ст.549,550,551 ЦК України, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Відповідно до п.3.6 Кредитного договору, позичальник зобов`язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності.

Позивач подав до суду позовну заяву 15 січня 2016 року.

Отже, вимоги позивача про стягнення пені за період до 14 січня 2015 року не підлягають задоволенню через пропуск позивачем строку звернення до суду (позовної давності).

На суму заборгованості зі сплати основної суми кредиту та відсотків за користування ним, а також відсотків за прострочення платежу позивач мав право нараховувати пеню у розмірі 1,6% за кожен день прострочення за період з 15 січня 2015 року в межах періоду заявленого в позовній заяві - по 11 січня 2016 року.

Розмір пені за період з 15 січня 2015 року по 11 січня 2016 року становить 24265,56 грн - за прострочення повернення кредиту та процентів за користування ним; 943,91 грн - за прострочення повернення процентів.

Всього 25 209,47 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вказаний у договорі розмір пені (1,6% за кожен день прострочення) не відповідає вимогам справедливості, визначеним Закону України «Про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.5 ст.11, ч.1,2,3,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У кредитному договорі пеня за прострочення платежів встановлена у розмірі 1,6% за кожен день прострочення, що складає 584 % річних.

Нарахований розмір пені за кредитним договором становить 25209,47 грн на заборгованість у сумі 84 92,26 грн, тобто розмір пені більше як у 3 рази перевищує розмір заборгованості.

Отже, умова кредитного договору про встановлення пені у розмірі 1,6% за кожен день прострочення є несправедливою умовою договору, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Виходячи з аналізу п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» справедливим розміром пені є такий розмір, що не перевищує 50% суми заборгованості, тобто пеня у сумі 4 246,13 грн.

Також, згідно зі змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Отже, на суму заборгованості позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати: на суму основної заборгованості та процентів за користування кредитом - за період з 02 жовтня 2015 року по 11 січня 2016 року.

Сума 3% річних становить 70,5 грн.

Сума інфляційних втрат становить 194,57 грн.

Вищезазначені розрахунки перевірені апеляційним судом, відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовані представником позивача.

З урахуванням наведеного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року підлягає зміні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Стуканова Руслана Вікторовича, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () заборгованість за кредитним договором №77.1/АК-01763.08.2 від 02 жовтня 2008 року у розмірі13 003 (тринадцять тисяч три гривні) 46 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

С.А. Голуб