Дата документу 22.01.2020 Справа № 335/7302/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7302/19 Головуючий у 1 інстанції Проценко А.М.
Провадження № 22-ц/807/473/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної майну,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної майну.

В обґрунтування позову зазначав, що 06.02.2019 року о 12 годині 49 хвилин, відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Лермонтова у м. Запоріжжя, на регульованому перехресті, виконуючи поворот ліворуч не надав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , чим припустив зіткнення транспортних засобів. В наслідок зазначеної пригоди транспортні засоби зазнали ушкодження.

Вина відповідача у вчиненні даного ДТП встановлена постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі про адміністративне правопорушення від 21.02.2019 року.

Внаслідок ДТП з вини відповідача позивачу як власнику автомобіля AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , заподіяно шкоду.

З метою встановлення розміру шкоди, спричиненої ДТП, позивач звернувся до судового експерта Дроздова Юрія Володимировича для отримання висновку експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, та сплатив останньому 4000 грн.

Відповідно до висновку експерта №0905/19/19 від 08.05.2019 року, вартість відновлювального ремонту складає 441 148,66 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП застрахована у СК «Еталон», позивачу в межах ліміту відшкодовано різницю між вартістю авто до ДТП та після ДТП у сумі 99500,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України на його користь з відповідача повинно бути стягнуто різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка складає 106928,62 грн., в рахунок відшкодування шкоди заподіяної пошкодженням належного йому автомобіля, витрати пов`язані з оплатою висновку спеціаліста в розмірі 4000 грн. та витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 1100 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 106 928,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на залучення спеціаліста в розмірі 4000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1100 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо реальності завданої шкоди в розмірі 106 928,62 грн., ґрунтуються на припущеннях, через що не відповідають матеріалам справи.

ОСОБА_2 , подав до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позивачем заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06.02.2019 року о 12 годині 49 хвилин, відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Лермонтова у м. Запоріжжя, на регульованому перехресті, виконуючи поворот ліворуч не надав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , чим припустив зіткнення транспортних засобів. В наслідок зазначеної пригоди, транспортні засоби зазнали ушкодження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вина відповідача у вчиненні даного ДТП підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2019 року про справі №335/1911/19, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Таким чином, встановлено, що в наслідок ДТП з вини відповідача ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , заподіяно шкоду.

Згідно висновку експерта №0905/19/19 від 08.05.2019 року, розмір завданої матеріальної шкоди складає 441148,66 грн. При цьому ринкова вартість автомобілю в пошкодженому внаслідок ДТП стані складає 234720 грн. 04 коп. Така сума підлягає відрахуванню з загального розміру шкоди.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП застрахована у СК «Еталон», позивачу в межах ліміту відшкодовано різницю між вартістю авто до ДТП та після ДТП у сумі 99500,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За приписами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями статтей 1187, 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт завдання шкоди відповідачем майну позивача - транспортному засобу, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суд першої інстанції вірно встановив наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка складає 106928,62 грн., в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому транспортного засобу «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі скаржник ставить під сумнів справжність копії свідоцтва про реєстрацію автомобіля НОМЕР_3 від 07.03.2018 p.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_2 надав копію вказаного свідоцтва завірену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріально округу Запорізької області Соха О.Б., за реєстраційним №593 від 24.12.2019 р.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник ставить під сумнів Висновок експерта №0905/19/19 від 08.05.2pi9 р, та не можливість ним подати у судовому засіданні клопотання про призначення експертизи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції (а.с. 46) та мав можливість подати до суду першої інстанції клопотання про призначення повторної експертизи.

Матеріали справи спростовують факти зазначені скаржником, щодо своєї не обізнаності про час та дату судових засідань, апеляційна скарга доказів та посилань на поважність причин чи не можливість скористатися правами не містить, як і не містить доказів щодо неможливості подати відзив чи клопотання про призначення експертизи.

Висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2020 року.

Головуючий

Судді: