Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2020 Справа №607/12924/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

за відсутності учасників процесу ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 липня 2015 року вона вступила у зареєстрований шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . Під час проживання у зареєстрованому шлюбі, а саме 03 листопада 2015 року відповідач усиновив її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя із відповідачем не склалося, у зв`язку із чим шлюб між ними було розірвано 01 жовтня 2019 року, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Однак, позивачка вважає, що розірвання шлюбу не повинно впливати на неповнолітнього сина, який сприймає відповідача як рідного батька, завжди підтримував із ним хороші відносини, запитував порад.

За вказаних обставин позивачка переконана, що ОСОБА_2 повинен нести усі батьківські обов`язки щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому зобов`язаний піклуватися про його фізичний та духовний розвиток, а також матеріально утримувати.

На даний час ОСОБА_3 проживає разом із нею у м. Києві та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач проживає у м. Тернополі та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина.

При цьому, вона невзмозі самостійно забезпечити сина усім необхідним, зокрема самостійно несе витрати по оплаті: спортзалу, у якому займається син (350 гривень у місяць); додаткових занять з математики (1600 гривень у місяць); додаткові організаційні витрати, пов`язані із навчанням у школі (200 - 1000 гривень). Крім цього, витрати на продукти харчування, одяг, ліки, у період, коли дитина хворіє, кошти на особисті витрати сина, сплата благодійних внесків на шкільний випускний.

Разом із цим, також змушена оплачувати оренду за житло, у якому проживають із сином , а саме 10000 гривень, щомісячно та сплачувати за комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 має фінансову можливість забезпечувати сина, оскільки є фізичною особою-підприємцем, також є директором та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ОЛІМПІЯ-ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ», а також засновником та кінцевим бенефіціарним власником приватного підприємства «ОЛІМПІЯ-ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ».

При цьому, у відповідача немає на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоров`я є задовільним.

За вказаних обставин просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Рукавця О.В. надійшов до суду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення, про скасування усиновлення ОСОБА_2 неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 переїхала із сином на проживання у м. Київ, де створила нову сім`ю та проживає з іншим чоловіком. При цьому ОСОБА_2 не має можливості брати участь у житті неповнолітнього ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 різними способами обмежує їх спілкування. Усиновлення ним неповнолітнього ОСОБА_3 перестало забезпечувати сімейне виховання дитині та суперечить інтересам дитини. Зокрема, після розірвання шлюбу та переїзду ОСОБА_1 разом із сином у м. Київ, спільне проживання з дитиною стало неможливим, та йому не було відомо адресу їх місця проживання. Також зазначає, що він немає можливості виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_3 , та забезпечити йому відповідні стабільні та гармонійні умови життя, оскільки дитина проживає разом із новим чоловіком своєї матері ОСОБА_1 .

При цьому він ( ОСОБА_2 ) не користується авторитетом у дитини, не спілкується з сином, ОСОБА_3 не відчуває себе членом його сім`ї.

За вказаних обставин, покликаючись на те, що усиновлення суперечить інтересам дитини та не забезпечує неповнолітньому ОСОБА_3 сімейного виховання, ОСОБА_2 просив зустрічний позов задовольнити.

16 жовтня 2019 року судом прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні, про що постановлено ухвалу .

24 жовтня 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надійшов до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вказується на безпідставність та необґрунтованість зустрічних позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не надав жодного доказу на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема щодо того, що усиновлення суперечить інтересам дитини. Також, зазначено, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що ОСОБА_1 проживає разом із іншим чоловіком, який замінив ОСОБА_3 батька. Крім цього, спростовує доводи ОСОБА_2 про обмеження позивачкою спілкування дитини із батьком, оскільки саме відповідач уникає спілкування з сином, натомість ОСОБА_3 бажає підтримувати спілкування з батьком. ОСОБА_1 вважає, що зустрічний позов про скасування усиновлення, поданий відповідачем лише для того, щоб уникнути сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

З цих підстав, покликаючись на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо наявності підстав для скасування усиновлення, та з метою забезпечення прав неповнолітнього сина ОСОБА_3 , просить відмовити у задоволенні зустрічного позову про скасування усиновлення, а також підтримує заявлені позивачкою вимоги про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 4000 гривень, щомісячно.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак її представник - ОСОБА_6 направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала , що позовні вимоги про стягнення із відповідача аліментів підтримує та просить задовольнити, у задоволенні зустрічного позову про скасування усиновлення просить відмовити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Рукавця О.В. надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зустрічні позовні вимоги про скасування усиновлення підтримує та просить задовольнити.

Від третьої особи - органу опіки та піклування Тернопільської міської ради до суду заява надійшла заява про розгляд справи за відсутності представникаоргану опіки та піклування, та підтримання висновку органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Судом установлено наступні обставини :

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 11 липня 2015 року, про що складено актовий запис за №811 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, яким 11 липня 2015 року видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 про усиновлення та вирішено: оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 усиновлювачем дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 ; внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі «прізвище» записати - ОСОБА_3 ; у графі «по батькові» записати - ОСОБА_3 ; у графі «батько» записати - ОСОБА_2 ; відомості про ім`я, дату та місце народження дитини залишити без змін.

10 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції повторно видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , у якому батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відтак, на підставі рішення суду відповідачем ОСОБА_2 було усиновлено сина позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із своєю матір`ю (позивачем по справі - ОСОБА_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває повністю на її утриманні.

Як убачається із характеристики учня 9-А класу середньої загальноосвітньої школи №35 Святошинського району м. Києва, ОСОБА_3 навчається в даній школі з сьомого класу. Зарекомендував себе як здібний, активний комунікабельний учень, має навчальні досягнення достатнього рівня, бере активну участь у спортивному та громадському житті школи та класу. Завжди виконує правила поведінки, немає порушення дисципліни. Мама приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина.

На підтвердження понесення витрат на сина ОСОБА_3 , позивачкою надано копію довідки, виданої вчителем математики ОСОБА_7 , у якій зазначено, що учень 9-А класу ОСОБА_3 дійсно відвідує додаткові заняття з математики, щосереди та щоп`ятниці кожного тижня, вартість одного заняття становить 200 гривень, загальна сума за оплату занять за місяць складає 1600 гривень.

Як убачається із відповіді голови батьківського комітету 9-А класу ЗОШ №35 м. Києва - ОСОБА_1 , нею як головою батьківського комітету проводиться збір благодійних внесків від батьків учнів 9-А класу, пов`язаних із витратами на потреби школи, класного кабінету та потреби учнів 9-А класу, розмір яких складає 1650 гривень.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Вимогами частини другої статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно до вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно із вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно із вимогами частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Згідно вимог частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до вимог частини другої статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно із вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Довідкою №1621/02/16 виданою 05 грудня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області стверджується, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в управлінні ПФУ Тернопільське об`єднане управління ПФУ Тернопільської області і отримує пенсію за віком, розмір якої за період із червня 2019 року по листопад 2019 року становить 8768,10 гривень.

Крім цього, з 15 травня 2002 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 .

Як убачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_2 є керівником та кінцевий бенефіціарний власник (контролер) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПІЯ - ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ», вид діяльності якого - виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів.

Також, із вказаного витягу слідує, що відповідач ОСОБА_2 є співзасновником, кінцевий бенефіціарний власник (контролер) приватного підприємства відповідальністю «ОЛІМПІЯ - ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ», вид діяльності якого - виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів.

При визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем ОСОБА_2 не надано жодних доказів, що за своїм станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання сину ОСОБА_3 .

Наявність інших дітей чи непрацездатних батьків, які перебували б на утриманні відповідача ОСОБА_2 судом не встановлено.

Разом із цим, суд не приймає до уваги долучені позивачкою ОСОБА_1 копії квитанцій про сплату комунальних послуг, оскільки платником послуг у даних квитанціях зазначено ОСОБА_8 .

Також, суд критично сприймає долучені позивачкою копії квитанцій та чеків про придбання продуктів, як такі, що не є належними та допустимими доказами на підтвердження понесення позивачкою витрат на сина ОСОБА_3 .

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, з метою забезпечення прав неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги вік дитини, якому на день ухвалення рішення виповнилося 17 років, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 29 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) від 27 листопада 2008 року, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Вимогами статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 9 Конвенції про права дитини, 20 листопада 1989 р. визначено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Згідно із вимогами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

В обґрунтування позовних вимог про скасування усиновлення ОСОБА_2 вказує на те, що усиновлення ним сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суперечить інтересам дитини, не забезпечує йому сімейного виховання, оскільки після розірвання шлюбу із матір`ю дитини ( ОСОБА_1 ) неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із нею у м. Києві, відтак він позбавлений можливості спілкуватися з сином та піклуватися ним.

Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як убачається із наданого органом опіки та піклування Тернопільської міської ради висновку за №2371/04 від 19 листопада 2019 року щодо недоцільності скасування усиновлення та відповідності його інтересам дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі встановлених обставин та з врахуванням думки дитини, орган опіки та піклування Тернопільської міської ради вважає недоцільним скасування усиновлення ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як убачається зі вказаного висновку, у ході бесіди 15 листопада 2019 року із дитиною ОСОБА_3 з`ясовано, що із батьком ОСОБА_2 , до розлучення із матір`ю, у них були добрі, приятельські стосунки. ОСОБА_2 турбувався та піклувався про нього, матеріально забезпечував, цікавився його навчанням, індивідуально розмовляв з вчителями. Часто проводили вільний час, їздили на відпочинок. ОСОБА_3 прислуховувався до його порад, брав з нього приклад, ставився до ОСОБА_2 як до батька та називав його батьком. На даний час спілкування призупинилося. Після розлучення батьків ОСОБА_3 із матір`ю ОСОБА_1 проживає окремо від батька, однак, ОСОБА_3 надіється, що розлучення не вплине на його спілкування та відносини із батьком, він не бажає змінювати прізвище та по батькові, та бажає, щоб його батьком залишався ОСОБА_2 .

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

З аналізу даних норм випливає, що предметом доказування при розгляді судом даної категорії справ є доведення того, що незалежно саме від волі усиновлювача між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 обмежує та унеможливлює його спілкування із сином свідчать лише про наявність напружених відносин між ним та колишньою дружиною ОСОБА_1 , однак не доводять обставин існування між ОСОБА_2 та дитиною стосунків, які роблять неможливими виконання ним своїх батьківських обов`язків та не свідчить про невідповідність усиновлення інтересам неповнолітнього ОСОБА_3 .

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із пунктом 13 вказаної постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Крім того, вказана постанова наголошує, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Також суд зауважує , що ключовим питанням при вирішенні справ про скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам дитини. ОСОБА_2 не наводить таких підстав, обмежується виключно тією обставиною, що внаслідок переїзду позивачки ОСОБА_1 із сином у м. Київ, він позбавлений можливості спілкуватися із сином та не може забезпечити йому сімейне виховання.

Суд приймає до уваги й те те, що у відносинах між батьком і дитиною основна роль у їх побудові покладається саме на батька, так як він вже має певний життєвий досвід, в тому числі, і щодо врегулювання конфліктів. Взявши на себе батьківські обов`язки позивач несе тягар щодо їх виконання, і ухилення від цього не допускається.

Суд критично сприймає твердження ОСОБА_2 про те, що скасування усиновлення відповідатиме інтересам дитини, оскільки, як встановлено із висновку органу опіки та піклування неповнолітній ОСОБА_3 хоче спілкуватися із батьком ОСОБА_2 , та бажає, щоб ОСОБА_2 залишався його батьком. Відтак, скасування усиновлення може завдати моральних страждань неповнолітньому ОСОБА_3 , що є особливо небезпечним для дитини підліткового віку.

Проаналізувавши обставини справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав, передбачених ст. 238 Сімейного кодексу України, для скасування усиновлення, а розірвання шлюбу між сторонами саме по собі не є підставою для скасування усиновлення дитини.

При цьому Доказів, які б підтверджували, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, ОСОБА_2 суду не надано.

З урахуванням наведеного, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 ( дві тисячі п`ятсот ) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 29 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення - відмовити.

Рішення про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 16 квітня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач : ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, адреса місцезнаходження - бульвар Т. Шевченка, 1, м. Тернопіль.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка