Справа № 211/12/20
Провадження № 2-з/211/6/20
У Х В А Л А

31 січня 2020 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сарат Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти банківського вкладу що зберігаються на депозитних рахунках ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), відкритих у АТ "Банк Форвард", АТ "ТаскомБанк" та інших банківських установах України до набрання чинності рішенням у справі про поділ майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування заяви послався на те, що в січні 2020 року, ОСОБА_2 , звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Ознайомившись з позовною заявою, погодитись повною мірою з обставинами зазначеними ОСОБА_2 вона не може та між нами є спір про поділ майна. В зв`язку з чим, у справі №211/12/20, нею ОСОБА_1 подається зустрічна позовна заява про поділ спільного майна подружжя.

02 лютого 1985 року між заявником та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом РАГС, про що видано свідоцтво про шлюб № НОМЕР_2 та зроблено актовий запис №56. Під час перебування у шлюбі з чоловіком вони до цього часу вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. За час перебування у шлюбі нами сумісно було накопичено значну суму заощаджень, яку вони розмістили в трьох банківських установах на депозитних рахунках, щоб отримувати

відсотки. Сума коштів, яку вони розмістили на рахунках банків АТ "Банк Форвард", АТ "ТаскомБанк", а також в третьому банку, назву якого я не пам`ятаю, з врахуванням нарахованих відсотків становить понад 500 000,00 грн. Проте

ОСОБА_2 сховав від заявниці всі депозитні договори які оформлені на його ім`я.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості такого виконання.

Позивач з метою захисту прав та щоб без її відому, як співвласника майна не було вчинено дій, що позбавлять її права, вважає, що до винесення рішення по справі суд має вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки ОСОБА_2 відкритих у АТ "Банк Форвард", АТ "ТаскомБанк" та інших банківських установах України, оскільки назву третього банку де був відкритий рахунок, вона не пам`ятає.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

З абезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини 1,2 статті 150 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі Постанова) судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Дотримуючись означених вимог закону суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки до заяви не додано належних та допустимих доказів факту належності вказаного майна, на час подання відповідної заяви, відповідачу, що виключає можливість накладення арешту на зазначене майно, тим більше суд не може накласти арешт на взагалі невідоме майно.

Враховуючи викладене та норми законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на необґрунтованих припущеннях та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151 -153 ЦПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н. О. Сарат