Справа № 184/2189/18
Номер провадження 2/184/6/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що йому на праві власності належить вищезазначений житловий будинок, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що має силу оригіналу від 02.03.2017 року, виданого міським головою О.М. Шаповалом. В будинку позивача з його дозволу зареєстрована відповідач колишня дружина позивача ОСОБА_3 . З відповідачем позивач припинив шлюбні відносини 27.06.2000 року, про що Орджонікідзевським відділом РАГС складений відповідний актовий запис №156. З 2010 року ОСОБА_3 у вищезазначеному будинку не проживає, забравши свої особисті речі, переїхала жити в інше місце. Позивач також має нову дружину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою 15.02.2014 року відділом ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб. По цей час відповідач значиться зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 , однак протягом більше восьми років постійно проживає за іншою адресою. Своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідач чинить позивачу як власнику перешкоди в користуванні власністю.

Згідно письмових пояснень відповідача зазначено, що спірний будинок з господарськими побудовами були зведені в період шлюбу позивача та відповідача, а відтак, кожен з подружжя є його співвласником, підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні в силу ст.ст.319,321 ЦК України. Положення ч.2 ст.405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, не заперечували про існування факту укладання нотаріально посвідченого договору дарування спірного будинку, укладеного під час розгляду даної цивільної справи у суді, між позивачем та його дружиною ОСОБА_6 . Представник позивача зазначив, що своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідач чинить позивачу, як зареєстрованій особі у спірному будинку, перешкоди в користуванні ним, порушує його спокій.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, зазначивши, що право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, у тому числі шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, мають виключно власники майна. Оскільки власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на даний час вже не є позивач ОСОБА_1 , то у нього такого права не має.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з 13.11.1968 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.111).

Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 28.03.2002 року шлюб між ними було розірвано 27.06.2000 року, про що відділом РАГС Орджонікідзевського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено запис №159 (а.с.117).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.06.1987 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради (дублікату, що має силу оригіналу від 02.03.2017 р.), власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.10, 147).

Даний факт також підтверджується копією технічного паспорту на житловий вищезазначений будинок від 25.10.1999 року (а.с.149-151).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №493 від 18.10.2018 року встановлено, що за вищезазначеною адресою зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №576 від 25.02.2019 року встановлено, що за вищезазначеною адресою зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.126).

Крім того, в матеріалах наявна копія домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 , яка почата 27.04.1973 року, в якій зазначена інформація про всіх зареєстрованих у зазначеному будинку громадян, в тому числі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.95-101).

Відповідно до актів голови квартального комітету №12 від 25.05.2015 року, 23.10.2018 року встановлено зі слів сусідів, що в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (власник будинку) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня дружина). Остання з 2010 року по теперішній час у зазначеному будинку не проживає, особистих речей не зберігає, за комунальні послуги н сплачує, будинок не утримує (а.с.12-13).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрував шлюб 15.02.2014 року з громадянкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Орджонікідзевського МУЮ у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №22, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 (а.с.14).

Крім того, судом береться до уваги загальновідомі обставини того, що на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» №1037 VIII від 17.03.2016 року місто Орджонікідзе перейменовано на місто Покров. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2020 року №196688598 (а.с.201) встановлено, що власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , ІПН: НОМЕР_4 , підставою виникнення права власності є договір дарування серії та номер 2372, виданий 24.09.2019 року, видавник Бойко Л.П., приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області.

Вирішуючи цивільний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 р.

Отже, право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, у тому числі шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, мають виключно власники майна.

Таким чином, однією з обставин, яку необхідно з`ясувати під час розгляду даної категорії справ, є те, чи дійсно особа, яка звернулася до суду є власником житлового приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

В матеріалах справи наявні докази (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно, державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.01.2020 року №196688598), що власником спірного будинку АДРЕСА_1 з 24.09.2019 року, в якому зареєстрована відповідач, є ОСОБА_6 , що підтверджено та не заперечувалось в судовому засіданні позивачем.

Отже, позивач на момент ухвалення судового рішення не є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Такого правового висновку притримується Верховний Суд України, зокрема у своїх постановах від 25.12.2013 року у справі №6-78цс13, від 09.12.2015 року у справі № 6-849цс15 та в ухвалі від 01.04.2015 року у справі №6-5023св15.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині порушеного права, позивач вказує на те, що своєю реєстрацією та небажанням знятись з реєстрації відповідач порушує його спокій, оскільки теоретично відповідачка може претендувати на проживання в будинку, крім того, він змушений сплачувати відповідні платежі за майна із рахунку усіх зареєстрованих осіб, у тому числі і за відповідачку, не може оформити субсидію.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.322 ЦК України саме на власника покладений тягар утримання майна, що йому належить, тому суд не приймає доводи позивача, який не є власником спірного будинку, щодо здійснення останнім надмірних витрат на утримання зазначеного майна.

Крім того, слід зазначити, що в силу вимог ЦПК України, захисту підлягає лише право особи, яке є порушеним, невизнаним або оспорюваним. Натомість суд не наділений повноваженням захищати право позивача від його можливого гіпотетичного порушення у майбутньому.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 ЦПК, ст.ст. 317, 391 ЦК, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 11.09.1995 року, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_7 , паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 05.09.1995 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.01.2020 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина