Справа № 191/4473/19
Провадження № 2/191/1223/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на гараж в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на гараж в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Позивач єдиний спадкоємець першої черги в порядку спадкування за законом, який прийняв спадщину. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла згідно із ст. 1269 ЦК України, так як у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивач звернулася до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця, заведена спадкова справа № 239/2019. Але нотаріус відмовив їй у видачі цього свідоцтва в зв`язку з тим, що вона не надала йому правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_2 на гараж, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 листопада 2019 року.

Гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 о збудований на підставі рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради №319 від 25 липня 1986 року, яким її чоловікові надано дозвіл на будівництво гаража. На підставі рішення №388 виконавчого комітету Синельниківської міської ради зазначений гараж перереєстровано на її чоловіка ОСОБА_2 . 29 серпня 1990 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації зазначений гараж зареєстрований за ОСОБА_2 про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №20 та видане реєстраційне посвідчення, яке на теперішній час не входить до переліку правовстановлюючих документів.

Відповідно до довідки №1470, виданою 27.11.2019 року комунальним підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищезазначений гараж не зареєстровано. Вартість гаражу складає 30210 (тридцять тисяч двісті десять) гривень, згідно довідки КП «СМБТІ» від 27.11.2019 року.

Позивач вважає, що за нею може бути визнано право приватної власності на вищезазначений гараж, так як будівництво цього гаражу закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов`язковість його державної реєстрації не була передбачена.

Просить визнати за нею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, встановив наступне.

18 серпня 1973 року було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_4 ), що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 17.04.2019 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З реєстраційного посвідчення від 29.08.1990 року (а.с.6) вбачається, що на підставі рішення №319 виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів від 25 липня 1986 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво гаража, про що зроблено відповідний запис в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 20.

З витягу із рішення №388 виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів від 24 вересня 1992 року (а.с.7) вбачається, що вищезазначений гараж перереєстровано на ОСОБА_2 .

З витягу з рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради №182 від 26 серпня 2015 року (а.с.9) вбачається, що гаражу який збудований ОСОБА_2 присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки КП «Синельниківське МБТІ» Дніпропетровської області від 07.11.2019 року №1470, гараж що розташований в АДРЕСА_1 заінвентаризований за ОСОБА_2 . Право власності в КП «Синельниківське МБТІ» не зареєстровано.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2019 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на гараж.

З копії спадкової справи №239/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_4 . Син померлого ОСОБА_5 подав заяву про відмову від спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1,2 ст.3 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 499 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до ст.25,30,346 ЦК України, Листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, ст. 328, ч. 1 ст. 1216, ст. ст. 1217, 1218, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ст. 1233, ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1251, , ч.1 ст.1266, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подана апеляційна скарга . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко