Номер провадження 22-ц/804/521/20
Головуючий у 1-й інстанції Данелюк О.М.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 234/11757/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» про стягнення підвищення посадового окладу та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2019 року (суддя Данелюк О.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області, повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» (далі ДНЗ «Краматорське ВПМУ») про стягнення підвищення посадового окладу та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він працював на посаді викладача в «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї» (з жовтня 2011 року ДНЗ «Краматорське ВПМУ»). 15.11.2012 року його було звільнено згідно статті 38 КЗпП. Відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ДНЗ «Краматорське ВПМУ» є правонаступником «Краматорський професійний машинобудівний ліцей». Згідно постанови КМУ №643 від 20.04.2007 року «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки», за роботу в вищих професійно технічних навчальних закладах» передбачено 10% підвищення посадового окладу (ставки заробітної плати). Відповідно до постанови КМУ від 14 червня 2000 року №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково - педагогічних працівників» посада викладача віднесена до посад педагогічних працівників. З 01.09.2008 року по 15.11.2012 року, позивач працював на посаді викладача в ДНЗ «Краматорське ВПМУ», і всупереч вимог постанови КМУ №643 від 20.04.2007 року, за жовтень 2011 року роботодавець не сплатив позивачу цієї доплати. Вважав дії адміністрації училища незаконними, оскільки відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Просив суд стягнути з ДНЗ «Краматорське ВПМУ» на його користь не нараховане і не виплачене підвищення посадового окладу у розмірі 10 % - 74 грн та середній заробіток за час затримки виплати грошового підвищення посадового окладу починаючи з 15 листопада 2012 року і до дня винесення рішення.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у юридичної особи правоздатність і дієздатність виникають одночасно від моменту її створення, а тому відповідач повинен був дотримуватись умов оплати праці, в тому числі і тих, які передбачені Постановою КМУ № 643 від 20.04.2007 року, саме з жовтня 2011 року. Ствердження відповідача про те, що він нібито в цей час працював у «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї» вважає такими, що не відповідають дійсності. В даному випадку, не зважаючи на те, що він працював у «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї», починаючи з жовтня 2011 року його трудовий договір продовжував діяти вже у реорганізованому училищі (ДНЗ «Краматорське ВПМУ»). Тому, на думку скаржника, з жовтня 2011 року відповідач повинен був йому сплачувати всі надбавки, підвищення і доплати до посадового окладу, що передбачені чинним законодавством за роботу в вищих професійно-технічних навчальних закладах, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Від ДНЗ «Краматорське ВПМУ» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник училища Матюшенко С.М. просила залишити скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення частковій зміні в мотивувальній частині.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2008 року до 31.10.2011 року працював на посаді викладача в «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї» та був звільнений 31.10.2011 року. Припинення трудового договору відбулось на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України. Наказ по Краматорському машинобудівному ліцею від 20.10.2011 №43-Л та особова заява на звільнення датована 20.10.2011 року (а.с. 35-36).

Наказом Управління освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації від 30.06.2011 року № 448 «Про створення державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» шляхом злиття здійснена реорганізація двох навчальних закладів - Краматорського вищого професійного машинобудівного училища та Краматорського професійного машинобудівного ліцею. Відповідно така установа і була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 10.10.2011 року (а.с.3-7).

ОСОБА_1 01.11.2011 року був прийнятий до ДНЗ «Краматорське ВПМУ» відповідно до затвердженого Штатного розпису на посаду викладача на підставі особистої заяви від 01.11.2011 року (а.с. 44-45).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення грошового підвищення посадового окладу на 10 % за роботу в вищих професійно-технічних навчальних закладах, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року № 643 «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки», суд першої інстанції виходив з того, що позивач працював в жовтні 2011 року в «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї», який не мав статусу вищого професійно-технічного навчального закладу. Крім того, відповідно до копії розрахункового листа за жовтень 2011 року позивач отримав всі належні суми.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Дійсно, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року № 643 «Про затвердження розмірів підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати) та додаткової оплати за окремі види педагогічної діяльності у співвідношенні до тарифної ставки» передбачено 10 % підвищення посадового окладу (ставки заробітної плати) за роботу в вищих професійно-технічних навчальних закладах.

Проте, з матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 до 31 жовтня 2011 року включно працював на посаді викладача в «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї» та був звільнений 31 жовтня 2011 року наказом по Краматорському професійному машинобудівному ліцею від 20.10.2011 року № 43-Л у зв`язку з переводом в ДНЗ «Краматорське ВПМУ» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України. Підставою даного наказу, зокрема, є заява ОСОБА_1 від 20.10.2011 року про перевід (а.с. 35-36).

Робота позивача в жовтні 2011 року в «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї» також підтверджується наявними в матеріалах справи табелем обліку використання робочого часу за жовтень місяць 2011 року, де відображені робочі дні ОСОБА_1 та розрахунково-платіжною відомістю за жовтень 2011 року, де за відпрацьований час йому нарахована та виплачена плата в повному обсязі.

В свою чергу, прийнятий до ДНЗ «Краматорське ВПМУ» позивач був з 01 листопада 2011 року, що підтверджується копією наказу № 95-к від 01.11.2011 року про прийняття на роботу (а.с. 44).

Отже, з огляду на те, що позивач був прийнятий на роботу до ДНЗ «Краматорське ВПМУ» з 01 листопада 2011 року, позовна вимога про стягнення з відповідача на його користь не нараховане і не виплачене підвищення посадового окладу в розмірі 10 % в сумі 74,00 грн є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ДНЗ «Краматорське ВПМУ» було створено в жовтні 2011 року, а відповідно до статті 91 ЦК України правоздатність і дієздатність у юридичної особи виникають одночасно від моменту її створення, а тому відповідач повинен був дотримуватись умов оплати праці, в тому числі і тих, які передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2007 року № 643, саме з жовтня 2011 року, є необґрунтованими, оскільки до 31 жовтня 2011 року включно працював в «Краматорському професійному машинобудівному ліцеї», який не був вищим навчальним закладом», і не мав права на зазначене підвищення посадового окладу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошового підвищення посадового окладу за жовтень 2011 року на 10 % за роботу в вищих професійно-технічних навчальних закладах, починаючи з 15.11.2012 року і до винесення судом судового рішення, суд першої інстанції послався на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 08 липня 2019 року, а тому пропустив тримісячний строк звернення до суду з даних правовідносин, передбачений статтею 233 КЗпП України, і поважних причин пропуску зазначеного строку позивачем не навів.

Проте, апеляційний суд вважає неправильним у даному випадку застосування судом першої інстанції статей 233 і 234 КЗпП України, оскільки позовна вимога про стягнення з відповідача у справі середнього заробітку за час затримки виплати грошового підвищення посадового окладу починаючи з 15 листопада 2012 року і до винесення судового рішення, є похідною від первісної вимоги про стягнення не нарахованого і не виплаченого підвищення посадового окладу в розмірі 10 % в сумі 74,00 грн, в якій позивачу відмовлено у зв`язку із безпідставністю.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова в задоволенні позовної вимоги у зв`язку із відсутністю порушеного права із зазначенням порушеного тримісячного строку звернення до суду як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені норми права та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з порушенням строку звернення до суду, в той час як такі позовні вимоги є безпідставними по суті.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити та змінити рішення в мотивувальній частині щодо застосування статті 233 КЗпП України, зазначивши про безпідставність такої позовної вимоги.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення виключно в частині мотивів його прийняття, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384, ЦПК України, Донецький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог на підставі статті 233 КЗпП України змінити в мотивувальній частині

В іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: А.В. Гапонов

І.В. Кішкіна

Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич