ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/131/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.11.2019 (ухвалене о 13 год. 09 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 02.12.2019, суддя в суді першої інстанції Мельник І.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання свідоцтва про приватизацію житла недійсним, відшкодування понесених витрат,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся 12.08.2019 до суду з вищевказаним позовом, яким просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 14.08.1997, видане органом приватизації Соснівського райвиконкому, а також про відшкодування понесених ним витрат на утримання вказаної квартири. В обґрунтування вказав на те, що йому на праві власності належить вищевказана квартира. Відповідач більше року не проживає в ній, за комунальні послуги не сплачує в силу чого втратила право користування цим житловим приміщенням у зв`язку із тривалою відсутністю без поважної причини за місцем реєстрації. З цих підстав позивач, як власник житла, вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту права власності.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.11.2019 позов у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що відповідач є співвласником спірної квартири у зв`язку з чим не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням. Також суд не встановив підстав для скасування свідоцтва про право власності на житло та відмовив у задоволенні позовних вимог щодо несплати відповідачем комунальних платежів за їх недоведеністю .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано 06.12.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги у справі. Скаржник в апеляційній скарзі та двох доповненнях до неї зазначає, що суд першої інстанції не вирішив питання про реєстрацію місця проживання дружини позивача у квартирі, не визнав відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою та не виписав її з квартири. Суд не врахував, що відповідач не оплачує комунальні послуги. При приватизації квартири відповідачка та третя особа по справі, його син - ОСОБА_3 були ще малолітніми, тому приватизацію проведено з порушенням законодавства. Це квартира позивача. Відповідач та третя особа живуть і завжди жили у більшій квартирі, ніж квартира позивача. Суд першої інстанції не провів перерахунок квартплати і комунальних послуг, якими відповідачка не користувалася. Апеляційний суд, якщо вважає за потрібне, може витребувати довідку у нотаріуса Починок Ю.В., який знаходиться неподалік, - держнотконтора №1 м. Черкаси.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 та членам його сім`ї - ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Співвласники квартири, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли. Частку після померлої ОСОБА_7 успадкував ОСОБА_3 (третя особа по справі ), а частку після померлої ОСОБА_8 - успадкувала відповідач.

Позивач порушував перед судом вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки понад рік там не проживає без поважних причин та не сплачує комунальні послуги.

Правовідносини, наявні між сторонам у справі на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Частина 2 статті 405 ЦК України та статті 71, 72 ЖК України передбачають можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з тривалою відсутністю понад визначені законом строки без поважних причини.

Одночасно відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (що також закріплено ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Таким чином із системного аналізу встановлених у справі фактичних обставин та вищевикладених норм права слідує, що визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є протиправним, адже вказане житло є об`єктом спільної власності сторін у справі (що позивач під сумнів не ставить), отже співвласника не може бути позбавлено права на користування її майном без законних на те підстав.

Відсутність фактичного проживання особи в належному їй житлі в жодному разі не позбавляє її права власності на нього.

Апеляційний суд також вважає, що позовні вимоги про визнання свідоцтва про приватизацію житла недійсним є необґрунтовані, адже позивач не довів які саме норми законодавства були порушені при його видачі та в чому саме полягає незаконність дії відповідача з цього приводу, яка на момент його видачі була малолітньою, відповідно, не могла самостійно вчиняти будь-яких юридично значимих дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не вирішив питання про реєстрацію місця проживання дружини позивача у квартирі слід відхилити, оскільки такі вимоги особисто дружиною позивача при зверненні з позовом до суду не заявлялись, а згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням самої особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, що становить принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога ОСОБА_1 про відшкодування понесених ним витрат на утримання квартири та сплату комунальних платежів не є належним обґрунтованою відповідними доказами по справі, тому до задоволення не підлягає. Більш того, в ході судового розгляду судом встановлено, а позивачем належним чином не спростовано, той факт, що відповідачка разом з ОСОБА_3 (третя особа) приймають участь в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів.

Всі інші апеляційні доводи скаржника у світлі того, що відповідачу належить частина спірної квартири, не можуть підтверджувати обґрунтованість позовних вимог в цій справі та наявність правових підстав для позбавлення права власності відповідача на майно.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.11.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 27.11.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання свідоцтва про приватизацію житла недійсним, відшкодування понесених витрат - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 29.01.2020.

Суддя-доповідач

Судді