Справа № 465/1937/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/2309/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 10 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора, про визнання за ним права власності на Ѕ частини нежитлових приміщень під літерами «Б», «Б1», «Б2», площею 144 м.кв., а також приміщень під літерами «Б4», «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_4 , який за життя склав заповіт, у якому все своє майно заповів своїм дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які у встановлений законом строк звернулися до Першої Львівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Оскільки на момент оформлення спадщини позивач був забезпечений, то написав заяву -відмову він належної йому частки спадкового майна і таким чином майно успадкувала ОСОБА_1 . В січні 2019 року позивачу стало відомо, що до складу спадщини входить також нежитлові приміщенні: під літерами «Б», «Б1», «Б2», площею 144 м.кв., а також приміщення під літерами «Б4», «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В березні 2019 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою, проте нотаріус повідомив, що не може видати свідоцтво про право на спадщину на це майно, тому що він відмовився від належної йому спадщини на користь відповідачки. Стверджує, що його відмова жодним чином не стосувалася іншого майна, а саме, нежитлових приміщень під літерами «Б», «Б1», «Б2», площею 144 м.кв., а також приміщень під літерами «Б4», гаражі «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 ОСОБА_6 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , про визнання за нею права власності на нежитлові приміщення, що знаходяться під літерами «Б», «Б1», «Б2», площею 144 м.кв., а також приміщення під літерами «Б4», «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько, ОСОБА_4 , після смерті якого вона успадкувала майно, а саме, ј частки квартири по АДРЕСА_2 , автомашину ВАЗ-2108, дачну ділянку, площею 0.057 га в с. Солонка Пустомитівського району, нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 . Не на все спадкове майно було оформлено та видано свідоцтво про право на спадщину, оскільки на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 позначені під літерами «Б», «Б1», «Б2», площею 144 м.кв., а також на приміщення під літерами «Б4», гаражі «Г», «Г1», «Г2», були відсутні правовстановлюючі документи. Звернувшись до нотаріуса та представивши йому наявні у неї копії правовстановлюючих документів, їй було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 10 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано право власності на нежитлові приміщення, що знаходяться під літерами «Б», «Б1», «Б2» - площею 144 м.кв., та приміщення під літерами «Б4», «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ОСОБА_7 .

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 , вапеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що відмова від належної йому частки спадкового майна стосувалась лише ј частки квартири по АДРЕСА_2 , автомобіля марки ВАЗ-2108 та земельної ділянки площею 0.057 га., що розташована в с. Солонка Пустомитівського району. Жодним чином відмова не стосувалась майна під літерами «Б», «Б1», «Б2» - площею 144 м.кв., та приміщення під літерами «Б4», «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Звертає увагу на те, що в спадковій справі відсутня його заява про відмову від нежитлових приміщень, оскільки на той час у них були відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на дані приміщення, тому він не писав відмови в цій частині, відтак безпідставним є висновок суду про те, що він відмовився від всього спадкового майна.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що право ОСОБА_3 не є порушеним, і таке не підлягає захисту, оскільки він подав до нотаріальної контори заяву, в якій відмовився від своєї частки на користь своєї сестри ОСОБА_1 , яка єдиним спадкоємцем, як така, що виявила бажання прийняти та оформити право на спадкове майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батько сторін, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_1 від 21 січня 2002 року, про що міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №508.

Із заповіту, складеного ОСОБА_4 вбачається, що на випадок своєї смерті він зробив розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він законом матиме право, заповів в рівних частинах своїм дітям: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частини 1 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. (ч.2 ст. 1268 ЦК України).

Згідно частинами 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Частина 1 ст. 1274 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. (ч.1 ст. 1275 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.(ч.1 ст. 1270 ЦК України).

Нормами ст. 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Як вбачається зі копії спадкової справи №644 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , така була заведена 27.06.2002 року, за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, яка надійшла до нотаріуса 27.06.2002 року.

Крім цього, з копії спадкової справи вбачається, що син спадкодавця, ОСОБА_4 ОСОБА_3 , який є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 за заповітом, 04.07.2002 року подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна на користь доньки померлого, тобто, своєї сестри ОСОБА_1 , і матеріали спадкової справи не містять заяви ОСОБА_3 про відкликання ним протягом шести місяців заяви про відмову від спадщини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою львівською державною нотаріальною конторою 24.03.1995 року за реєстром №3-1459, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька, ОСОБА_1 , що мешкає у АДРЕСА_2 .

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із:

-ј (однієї четвертої) частини квартири АДРЕСА_3 . Квартира в цілому складається з трьох кімнат житловою площею 70.5 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири складає 114.1 кв.м.

- автомобіля марки ВАЗ-2108, рік випуску 1987 р.. двигун №0194855, шасі № НОМЕР_2 кузов № НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , що знаходиться на обліку в ОПРЕВ ДАІ УВС Львівської області та належав спадкодавцю на підставі технічного паспорта серії НОМЕР_5 , виданого ОРЕВ ДАІ УВС Львівської області 11.09.190 року;

- земельної ділянки для ведення садівництва площею 0.0570 га, яка розташована на території Солонківської сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ № 3742, виданого зазначеною с/Радою 16.08.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №670.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом, а саме, на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вбачається, що згідно інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року господарська будівля літ. «Б», «Б1», «Б2» - площею 144.0 кв.м., а також господарські будівлі: сарай літ. «Б.4», гаражі літ. «г», «Г1», «Г2» по АДРЕСА_1 Львові зареєстровані за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі розпорядження Франківської районної ради м. Львова від 17.06.1994 року за №13.

Встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на вищезгадані нежитлові приміщення відсутній.

Перша Львівська державна нотаріальна контора повідомила спадкоємців про те, що для одержання свідоцтва про право на спадщину необхідно пред`явити нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що передбачено п.4.15 частини четвертої глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Відсутність правовстановлюючих документів згідно ст. 46 Закону України «Про нотаріат» є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Одночасно роз`яснено, що відповідно до п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, що за відсутності необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, учасники мають право звернутися до суду.

Матеріалами спадкової справи безспірно встановлено, що донька спадкодавця, ОСОБА_1 , до Першої Львівської державної нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що свідчить про прийняття нею спадщини, інший син спадкодавця, ОСОБА_3 , від належної йому частки у спадщині у встановлений законом шестимісячний строк відмовився, подавши 04.07.2002 року заяву про відмову від спадщини, а відтак суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_4 , права власності на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи ОСОБА_3 про те, що його відмова від прийняття спадщини жодним чином не стосувалась спадкового майна, а саме, приміщень, позначених літерами «Б», «Б1», «Б2» - площею 144 м.кв., та приміщень, позначених літерами «Б4», «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вірно вважав безпідставними, з огляду на те, що ОСОБА_3 подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 і така заява стосується всього майна померлого ОСОБА_4 , оскільки відмова від прийняття спадщини не може стосуватися окремого спадкового майна.

Колегія суддів вважає, що право ОСОБА_3 на спадкування приміщень, позначених літерами «Б», «Б1», «Б2» - площею 144 м.кв., та приміщень, позначених літерами «Б4», «Г», «Г1», «Г2», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті його батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є порушеним, оскільки він відмовився від прийняття спадщини після смерті батька, подавши нотаріусу протягом встановленого законом шестимісячного строку заяву про відмову від прийняття спадщини, і як встановлено судом, таку заяву протягом шестимісячного строку, він не відкликав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.01.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.