КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9968/2020
справа №373/1833/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими представником ОСОБА_2 , на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року та на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року, ухвалених під головуванням судді Залеської А.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Мусієнко Марини Миколаївна, ОСОБА_4 про встановлення нікчемності заповіту,-

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просив ухвалити рішення, яким встановити, що заповіт від 29 травня 2017 року, складений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений 29 травня 2017 року секретарем виконкому Світанківської сільської ради Горб Н.В., зареєстрований в реєстр за №16, є нікчемним.

Вимоги обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька, ОСОБА_1 стало відомо, що за життя батько склав вказаний заповіт, який, на думку позивача, є нікчемним з таких підстав.

Заповіт в порушення статті 1247 ЦК України не містить інформації про місце і час його складання.

На адвокатський запит не надано відомостей про те, що ОСОБА_6 призначалась секретарем виконкому Світанківської сільської ради, відповідно вона не мала права на посвідчення заповіту, чим не дотримано статтю 1251 ЦК України.

Згідно із заповітом вказано, що стягнуто держмито. Відповідно до пункту 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, нотаріальна дія вчиняється після її оплати. На адвокатський запит не надано доказів оплати вчинення нотаріальної дії, алфавітної книги обліку заповітів із відомостями щодо заповіту, реєстрової книги для реєстрації нотаріальних дій.

В порушення пункту 2.11 Порядку №3306/5 заповіт не містить посвідчувального напису відповідно до додатку 1.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року та додатковим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційні скарги.

Апеляційну скаргу на рішення суду скаржник обґрунтовує доводами позовної заяви та зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення посилається на те, що відповідно договору відповідача із адвокатом гонорар адвоката та компенсація додаткових витрат сплачуються на підставі звіту адвоката, проте такого звіту надано не було, що виключає підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. Також зазначає, що договір із адвокатом не містить умов, які є обов`язковими, щодо порядку і способу визначення розміру витрат. З метою відшкодування витрат не надано детального опису робіт із зазначенням витраченого часу та документів на підтвердження понесених витрат. Вказує, що суд не надав оцінки запереченням позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кравець Д.М. доводи апеляційних скарг підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат Стащук В.А. проти доводів апеляційних скарг заперечували, посилаюсь на законність та обґрунтованість судових рішень.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених по справі судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що покладення на ОСОБА_6 обов`язків з посвідчення заповітів саме органом місцевого самоврядування, а не виконавчим комітетом такого органу, відповідає установленим законам вимогам. Також судом не установлено порушення вимог, які ставляться до форми заповіту. Поряд з цим, суд частково погодився, що посвідчувальний напис в заповіті не в точності відповідає формі, визначеній в Додатку 1 до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, оскільки не містить часу його посвідчення (години та хвилини), але такий недолік суд розцінив як незначний, зокрема з тих підстав, що спадкодавець помер значено пізніше.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 07 травня 2019 року Переяслав-Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

29 травня 2017 року секретарем виконкому Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області Горб Н.В. посвідчено заповіт ОСОБА_5 , згідно із яким останній на випадок своєї смерті заповів все своє майно, яке йому належить та буде належати на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт зареєстрований в реєстрі за №16. Окрім того, заповіт зареєстрований 23 червня 2017 року у Спадковому реєстрі за номером 60843493.

06 травня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Мусієнко М.М. із заявою про прийняття спадщини, за наслідком якої заведена та зареєстрована у реєстрі спадкова справа №10/2019.

03 червня 2019 року із заявою про прийняття спадщини до цього нотаріуса також звернувся ОСОБА_1 , син спадкодавця, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

29 жовтня 2019 року із заявою про прийняття спадщини також звернулась дружина спадкодавця та матір позивача у справі - ОСОБА_7 .

Установлено також, що рішенням Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області №3-1-VІІ від 05 листопада 2015 року ОСОБА_6 обрано секретарем Світанківської сільської ради та вирішено, що вона одночасно буде здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету Світанківської сільської ради.

Відповідно до рішення Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області №17-2-VІІ від 18 листопада 2015 року "Про покладення обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій на території Світанківської сільської ради" відповідно до статті 37 Закону України "Про нотаріат", статті 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обов`язки за вчинення нотаріальних дій на території Світанківської сільської ради покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_6 . В разі відпустки, хвороби чи іншої причини відсутності, відповідальність за вчинення нотаріальних дій покладається на сільського голову ОСОБА_8 .

Рішенням Світанківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 18 листопада 2015 року №7-2-VІІ утворено виконавчий комітет Світанківської сільської ради з 12 осіб, зокрема секретаря ОСОБА_6 .

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Загальні вимоги до форми заповіту унормовано статтею 1247 ЦК України.

Згідно статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Тобто, нікчемний заповіт є таким в силу припису закону.

Звертаючись до суду, позивач просить встановити, що заповіт від 29 травня 2017 року є нікчемним.

Щодо обраного способу захисту цивільних прав колегія суддів вказує на таке.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 вказала, що встановлення нікчемності правочину не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 70).

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 72).

Аналогічні за своїм змістом висновки містяться в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі №756/10183/16-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі №683/1804/17.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що позивач просить застосувати неефективний спосіб захисту, отже вимога про встановлення, що заповіт є нікчемним задоволенню не підлягає з цих підстав. Вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у цій справі не заявлено.

Апеляційний суд не перевіряє доводи сторін у частині висновку щодо нікчемності спірного договору, не підтверджує і не спростовує його, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року підлягає частковому задоволенню, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо додаткового рішення цього ж суду від 18 травня 2020 року, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Вирішуючи питання про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції встановив, що 25 березня 2020 року на стадії дебатів від представника відповідача - адвоката Стащука В.А. надійшла заява-повідомлення, що ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення по даній справі будуть подані докази на підтвердження судових витрат, а саме: акт приймання передачі наданих послуг; квитанція про отримання гонорару адвоката на підставі договору та інші докази на підтвердження понесених судових витрат у розмірі 24000 грн.

Після ухвалення судом рішення, представник позивача у визначений п`ятиденний строк подав клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн. та докази, якими він обґрунтовує відповідну суму.

Відповідно до Договору про надання професійної допомоги адвоката, укладеного 12 листопада 2019 року між адвокатом Стащук В.А. та ОСОБА_3 у справі №373/1833/19 про визнання заповіту недійсним сторони визначили, що гонорар адвоката складає: "за домовленістю". Додаткові витрати клієнт має компенсувати на підставі звіту адвоката.

Відповідно до даних ордеру на надання правничої правової допомоги від 16 грудня 2019 року адвокат Стащук В.А. має право представляти ОСОБА_3 згідно договору про надання правової допомоги від 12 листопада 2019 року у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суді Київської області.

Згідно даних Акта прийому-передачі наданих послуг від 16 березня 2020 року адвокат ОСОБА_9 здав, а ОСОБА_3 прийняв виконані послуги по справі №373/1833/19 під час судового розгляду в суді першої інстанції. Час на зустрічі з клієнтом, консультації, узгодження правової позиції, збирання доказів, підготовка клопотань та направлення запитів, підготовка відзиву та заперечень на уточнену позовну заяву та направлення їх усім учасникам справи, час судових засідань, в яких адвокат прийняв участь (2500 грн. засідання) - до сплати 40000 грн.

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №43 від 16 березня 2020 року ОСОБА_9 прийняв від ОСОБА_3 40000 грн. на підставі договору на професійну правничу допомогу адвокату від 12 листопада 2019 року.

Встановивши, що Договір про надання професійної допомоги адвокатом від 12 листопада 2019 року не містить умов щодо порядку і способу визначення витрат на надання правничої допомоги, виходячи з того, що заяви по суті спору та клопотання, які складені представником відповідача, за своїм змістом та з урахуванням предмету та підстав позову є нескладними та не потребували значного часу для професійного адвоката, ураховуючи час участі адвоката в судових засіданнях, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та завищення суми наданих послуг в розмірі 40000 грн. та визначив розмір правничої допомоги в розмірі 5000 грн.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до даних ордеру серії АО №1003865 від 16 грудня 2019 року інтереси ОСОБА_3 в суді першої інстанції представляв адвокат Стащук В.А. згідно із укладеним між цими особами договору про надання правової допомоги від 12 листопада 2019 року.

Відповідно до умов договору гонорар адвоката визначається за домовленістю. Додаткові витрати компенсуються на підставі звіту адвоката.

З метою розподілу витрат на правничу допомогу надано акт прийому-передачі наданих послуг, зміст якого було наведено вище, та квитанцію на суму 40000 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення витрат на правничу допомогу встановлюється на підставі наданих сторонами доказів. Такими доказами є документи, що підтверджують виникнення між адвокатом та клієнтом відносин з правничої допомоги, відомості про гонорар адвоката та інші суми, які клієнт має сплатити адвокату і які за наслідками розгляду справи можуть бути відшкодовані іншою стороною у справі.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру" визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Із зазначеного слідує, що гонораром, як правило, є відображена у договорі між клієнтом та адвокатом грошова сума, яку буде зобов`язаний клієнт сплатити на користь адвоката. Тобто, така сума має бути передбачуваною, а не уявною для клієнта, та відомою для суду з метою можливості здійснення розподілу судових витрат.

Поряд з цим, суду не надано доказів, що сторони дійшли згоди про конкретно визначений розмір гонорару адвоката. Договір містить лише посилання на те, що гонорар визначається за домовленістю, але його вираз чи суму не зазначено, зокрема і будь-якому іншому документі (додатковій угоді тощо).

Окрім того, матеріали справи не містять розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в акті прийому-передачі наданих послуг від 16 березня 2020 року, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, відтак апеляційна скарга на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року підлягає задоволенню, додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Стащука Володимира Анатолійовича про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року задовольнити.

Додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Стащука Володимира Анатолійовича про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова