Справа № 588/1665/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2020 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань Лободи Т.С., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що за рішенням суду на користь неповнолітнього сина ОСОБА_5 він сплачує щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_4 .

У вересні 2018 року він одружився і у нього ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 .

На сьогоднішній день його дружина ОСОБА_7 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Тож, сплата аліментів у повному обсязі за рішенням суду ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки він не в змозі у повному обсязі забезпечити дружину та новонароджену дитину, які знаходяться на його утриманні. Із заробітної плати він також сплачує комунальні послуги, які у весняно-осінній період у загальні сумі становлять близько 1000,00 грн. щомісячно, а у зимовий період близько 3000,00 грн. і більше.

Три дні на тиждень його неповнолітній син перебуває у нього вдома, що також потребує додаткових фінансових витрат.

На утримання сина він також надає додаткову допомогу, зокрема були надані кошти на поїзду на море 1000,00 грн. на чотири дні. На усі свята він дарує синові дорогі подарунки, періодично вони відвідують розважальні заклади та парки.

Для врегулювання спору ним вживалися заходи шляхом перемовин із відповідачем, але домовленості не було досягнуто.

Він вважає, що більш зручним буде стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 900,00 грн. щомісячно до його повноліття.

За указаних обставин, посилаючись на ст.ст.90,181,182 СК України, позивач просить стягувати з нього на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав із підстав указаних у ньому, просив його задовольнити, на підтвердження зміни майнового стану надав наказ про його звільнення з роботи з 06.12.2019. Також позивач указав, що у власності він майна немає, проживає із родиною у будинку матері, дружина не працює, він має задовільний стан здоров`я. Крім аліментів, він також купляє сину одяг, 4 рази на тиждень забирає сина до себе, при цьому забезпечує його усім необхідним у т.ч. харчуванням, займається вихованням сина, їздять на відпочинок.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вважає, що позивачем не надано доказів про заробітну плату після звільнення. Також представник указав, що примусу забирати позивачем дитину три рази на тиждень немає. Народження дитини у позивача не повинно впливати на зменшення розміру аліментів на сина.

Суд, заслухавши позицію позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі та мають спільну дитину сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 19.07.2018 відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.40-41).

На обґрунтування вимог щодо зменшення розміру аліментів відповідач надав докази, зокрема: свідоцтво про шлюб, згідно якого 29.09.2018 відповідач одружився із ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; наказу про надання ОСОБА_7 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; довідку про його заробітну плату на посаді головного спеціаліста Регіонального центу з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області у період з жовтня 2018 року по липень 2019 року включно у сумі 65397,29 грн.; розпорядження від 22.06.2018 про призначення йому днів побачень із сином ОСОБА_10 три доби на тиждень за попередньою домовленістю із матір`ю дитини ОСОБА_4 ; наказ про його звільнення з 06 грудня 2019 року з посади головного спеціаліста регіонального центу з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області за угодою сторін; чеки про придбання одягу (а.с.7-11,44,45).

Позивач вважає, що указані докази підтверджують зміну його майнового стану, а тому, на його думку є більш зручним стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 900,00 грн. щомісячно до його повноліття.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду із огляду на наступне.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано.

Посилання позивача на той факт, що у даний час він звільнився із роботи та не працює суд не приймає до уваги, оскільки позивач зазначив про здійсненням ним адвокатської діяльності, однак розмір отриманого доходу суду не представив.

Також посилання позивача на його одруження та народження дитини, перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною, спілкування із сином три доби на тиждень не є підставами для зменшення розміру аліментів у розумінні ст.192 СК України. Крім того, зазначені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів не свідчить про його неможливість сплачувати аліменти на утримання спільного з відповідачем сина у розмірі, визначеному судовим рішенням.

Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин та його дохід, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10-13,259,264,265,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 31.01.2020.

Суддя О.С.Линник