Справа № 459/204/18
Провадження № 2/459/41/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Данилів О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя з визнанням за позивачем права власності на 1/2 ідеальну частку майна,

В С Т А Н О В И В :

17.01.2018 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.02.2018 року, просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :квартиру на АДРЕСА_1 ; частину нежитлового приміщення 14/1000 на АДРЕСА_2 , площею 59,1 м.кв., частину нежитлового приміщення 32/1000, виділену як приміщення НОМЕР_8 в цілому за реєстровим № 29603892;частину нежитлового приміщення 6/1000, на АДРЕСА_2 ;нежитлове приміщення на АДРЕСА_3 ; земельну ділянку площею 0,0023 га. для колективного гаражного будівництва, для будівництва і обслуговування індивідуального гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; квартиру на АДРЕСА_5 ;будинок на АДРЕСА_6 ; 1/2 частину квартири на АДРЕСА_7 ; частину нежитлового приміщення 5/1000 на АДРЕСА_2 (приміщення використовується під рентгенкабінет);автомобіль марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. НОМЕР_1 . Визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку вищевказаного майна.

Вимоги обґрунтовані тим, що 25.01.1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання у шлюбі останніми було придбано вищезазначене майно. Після придбання стоматологічного кабінету сторони вели спільний бізнес, а саме організували роботу стоматологічного кабінету та рентгенкабінету. Відповідач працював стоматологом, вона працювала бухгалтером і займалась фінансовими питаннями.За отримані кошти спільно придбали вищевказане майно.Також була придбана численна стоматологічна техніка для надання послуг та ведення бізнесу.

31.01.2018 року Червоноградським міським судом Львівської області частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.

31.01.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

07.02.2018 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.

01.03.2018 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду.

03.01.2019 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді Новосада М.Д.

20.05.2019 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено клопотання сторін про розгляд справи з підготовчого судового засідання та врегулювання спору за участі судді, призначено проведення процедури врегулювання спору за участі судді Жураковського А.І. та призначено проведення спільної наради. На час проведення врегулювання спору провадження у справі зупинено.

10.07.2019 року припинено процедуру врегулювання спору за участі судді, відновлено провадження у справі.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2019 року закрито провадження у цій справі у частині визнання спільною сумісною власністю подружжя з визнанням за позивачем права власності на 1/2 ідеальної частки: квартири на АДРЕСА_7 ; нежитлового приміщення 14/1000 на АДРЕСА_2 , площею 59,1 м.кв., нежитлового приміщення 32/1000, виділеного як приміщення НОМЕР_8 в цілому за реєстровим № 29603892, яке використовується як ренгенкабінет, придбане у власність на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2003 року; нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 , яке використовується як магазин «На Леваді».

02.10.2019 року протокольною формою ухвали залишено без розгляду відзив на позовну заяву від 03.04.2018 року з доданими матеріалами та заяву про збільшення позовних вимог від 20.06.2018 року.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Представник позивача пояснив, що квартира на АДРЕСА_1 була набута подружжям 12.06.2000 року, у цій квартирі вони проживали, земельна ділянка набута у 2014 році, квартира на АДРЕСА_5 набута у власність 29.06.2017 року до припинення шлюбних відносин. Право власності на будинок у с.Діброва зареєстроване у 2004 році. Після ухвалення заочного рішення від 29.01.2014 року, яке залишено без змін 13.08.2018 року, подружжя проживало разом до вересня 2017 року, позивачу не було відомо про розірвання шлюбу. Позивач пояснила, що батьківська хата у с. Діброва під час шлюбу була знесена та побудована нова. Вона з відповідачем разом були на випускному у сина та посвяті його у студенти. У квартирі на АДРЕСА_1 вона та відповідач робили ремонт, мати відповідача у цій квартирі не проживала, договір міни було укладено в інтересах сім`ї.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині, що стосується нежитлового приміщення 6/1000 на АДРЕСА_2 , нежитлового приміщення 5/1000 на АДРЕСА_2 , автомобіля марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. НОМЕР_1 . Пояснили, що у с.Діброва є будинок батьків відповідача. З 2011 року сторони проживали окремо. Квартира на АДРЕСА_5 була придбана відповідачем після розірвання шлюбу. Квартира на АДРЕСА_1 була набута шляхом міни, обмінявши квартиру відповідача набуту до шлюбу. З липня 2012 року по вересень 2017 року проживали з позивачем в одній квартирі. На час звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу спільного господарства, бюджету не вели, взаємних прав та обов`язків не було, фактичні шлюбні стосунки було припинено, лише проживали у спільному приміщенні деякий час.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Установлено, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року, яке набрало законної сили 20.02.2014 року, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25.01.1997 року, що підтверджується копією цього рішення (а.с.13).

Ухвалою Червоноградського міського суду від 20.02.2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року.

Як видно з копії постанови Апеляційного суду Львівської області від 13.08.2018 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року залишено без змін.

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №110723142 від 16.01.2018 року та повідомленням КП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.01.2018 року №291 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на:

квартиру за адресою АДРЕСА_5 . з 29.06.2017 року на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М., за реєстровим №1008 (а.с.104-105);

земельну ділянку, кадастровий номер: :01:001:0290 для колективного гаражного будівництва, для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою: земельна ділянка 997, гаражний кооператив № 5 , м.Червоноград, Львівська обл. з 05.09.2014 року на підставі свідоцтва про право власності від 11.09.2014 року;

5/1000 ідеальних частин будинку на АДРЕСА_2 з 04.12.2003 року на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2003 року №117/03 (а.с.80-81), акта передачі №809 від 31.10.2003 року (а.с. 82);

будинок за адресою: АДРЕСА_6 з 10.11.2004 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Домашівської сільської ради 02.11.2004 року відповідно до рішення №3 від 21.10.2004 року (а.с.84);

квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору міни, посвідченого Червоноградською державною нотаріальною конторою 12.06.2000 року, за реєстровим №1-1999.

Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру 4646 від 16.03.2018 року №31/13-559 та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 за ОСОБА_3 02.10.2008 року зареєстровано транспортний засіб «Hyundai Veracruz» д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з копією реєстраційного посвідчення від 16.05.2002 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2003 року №2178685, 6/1000 частин будинку на АДРЕСА_2 зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Червоноградською держнотконторою 30.12.1999 року, та акта передачі від 04.01.2000 року. (а.с. 79, 83).

Відповідно до копії дублікату договору міни квартир від 12.06.2000 року, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 ОСОБА_10 , посвідченого державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Зайцем М.В. за реєстровим №1-1999, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 міняють належну їм квартиру АДРЕСА_11 на належну ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору міни квартир від 24.05.1996 року за реєстровим №1445, зареєстрованого в Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації з 01.08.1996 року за №12069, квартиру АДРЕСА_12 , а ОСОБА_3 міняє на належну ОСОБА_10 квартиру за АДРЕСА_1 , та ОСОБА_10 міняє на належну ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с. 108).

ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 16.05.2012 року Серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 03.09.2015 року Серії НОМЕР_4 .

12.10.2017 року ОСОБА_3 уклав інший шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 , наявного у матеріалах справи №459/4738/13-ц.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції від 01.04.1996 року (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно із ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до речення 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Згідно із п.п. 1, 2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ст.ст. 60, 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Оскільки сторони визнали, що нежитлове приміщення 6/1000 на АДРЕСА_2 (використовується під стоматологічний кабінет), нежитлове приміщення 5/1000 на АДРЕСА_2 (використовується під рентгенкабінет), автомобіль марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. НОМЕР_1 є їх спільною сумісною власністю, шлюбний договір сторони не уклали та відсутня домовленість між ними щодо поділу цього майна, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині.

Ураховуючи, що будинок на АДРЕСА_6 набутий відповідачем 10.11.2004 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Домашівської сільської ради 02.11.2004 року відповідно до рішення №3 від 21.10.2004 року за час шлюбу, такий є спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи із засади рівності часток, суд визнає за кожним із сторін право власності на 1/2 ідеальної частки цього будинку.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вказаний будинок набутий ним за час шлюбу, але в порядку спадкування, оскільки суду не подано доказів на підтвердження зазначеної обставини, як і доказів, що цей будинок є його особистою приватною власністю з інших підстав, передбачених ст. 57 СК України.

Враховуючи те, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_12 відповідач набув 24.05.1996 року, тобто до одруження, тому на неї поширювався правовий режим роздільного майна, а подальше її відчуження за договором міни від 12.06.2000 року без грошової доплати з набуттям права власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 призвело до виникнення у відповідача права особистої приватної власності на останню, тому у задоволенні позову у частині цього майна слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом (ч.1 ст.223, ч.1 ст.233 ЦПК України в редакції від 22.01.2014 року).

Протягом строку, визначеного ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції від 22.01.2014 року, заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року оскаржено не було, таке набрало законної сили 20.02.2014 року (а.с.13). У зв`язку з поданням позивачем заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги дію цього рішення зупинено чи перервано не було, а постановою Апеляційного суду Львівської області від 13.08.2018 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року залишено без змін. Перебування сторін після ухвалення рішення про розірвання шлюбу у фактичних шлюбних відносинах не підтверджено жодними доказами та заперечується позивачем, а спільна їх присутність на святах сина про таке не свідчить. Посилання позивача на ст. 289 ЦПК України у чинній редакції не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, спірне майно: земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:0290 для колективного гаражного будівництва, для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою: земельна ділянка АДРЕСА_4, право власності на яку зареєстровано 05.09.2014 року, та квартира на АДРЕСА_5 , право власності на яку зареєстровано 29.06.2017 року набуте відповідачем після припинення шлюбу (20.02.2014 року), не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому не підлягає поділу.

Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Враховуючи часткове задоволення позову, керуючись положенням частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4581, 20 грн. (8810+352,40/2) сплаченого судового збору.

Вирішуючи питання розподілувитрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України) .

Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач стверджує, що понесла витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн.

На підтвердження розміру таких витрат позивачем надано: ордер на надання правової допомоги серії ЛВ №020676 від 17.01.2018 року; квитанцію №28 від 02.12.2019 року на суму 10000 грн.; акт виконаних робіт від 02.12.2019 року.

Враховуючи часткове задоволення позову та те, що відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №110723142 від 16.01.2018 року нежитлове приміщення площею 59,1 м2 становить 14/1000 ідеальних частин будинку та 32/1000 частин будинку виділено як приміщення НОМЕР_8 в цілому за реєстровим №29603892 за адресою: АДРЕСА_2 належить ПП «Стара шухляда».

Оскільки ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2019 року, яка набрала законної сили 18.12.2019 року, закрито провадження у справі, зокрема, у частині вимог щодо частини нежитлового приміщення 14/1000 на АДРЕСА_2 , площею 59,1 м.кв., частини нежитлового приміщення 32/1000, виділено як приміщення НОМЕР_8 в цілому за реєстровим № 29603892, зазначене приміщення належить ПП «Стара шухляда», суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.01.2018 року, у частині накладення арешту на це майно.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 1/2 ідеальну частку у праві власності на: нежитлове приміщення 6/1000 на АДРЕСА_2 (використовується під стоматологічний кабінет); нежитлове приміщення 5/1000 на АДРЕСА_2 (використовується під рентгенкабінет); автомобіль марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. НОМЕР_1 ; будинок на АДРЕСА_6 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4581, 20 грн. сплаченого судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 31.01.2018 року у частині накладення арешту на: 14/1000 ідеальних частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , площею 59,1 м.кв.; 32/1000 частин нежитлового приміщення, виділено як приміщення НОМЕР_8 в цілому за реєстровим № 29603892.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_6 , АДРЕСА_14 )

Відповідач: ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 )

Повне рішення складено 29.01.2020 року.

Суддя: В. В. Грабовський