Справа № 740/3901/20
Провадження № 2/740/1268/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

установив:

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати із ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 27 червня 2018 року Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та стягнути з відповідача на її користь документально підтверджені понесені нею судові витрати.

На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2018 року. Під час шлюбу в них народилася дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося і позивачка дійшла висновку, що подальше існування і збереження сім`ї недоцільне.

За твердженням позивачки, причиною розпаду сім`ї стала неможливість спільного проживання, безвідповідальне відношення відповідача до сімейного бюджету. Відповідач не бажає працювати і заробляти гроші на утримання сім`ї, живе на соціальну допомогу по безробіттю, соціальну допомогу на дитину і гроші батьків позивачки. Забравши її проживати разом з ним у м. Марганець, відповідач не створив належних умов проживання в квартирі його матері, в якій панує антисанітарія (бруд, таргани тощо). У результаті цього всього батьки позивачки були вимушені забрати її з дитиною з м. Марганця, оскільки терпіти таке відношення і умови проживання ОСОБА_1 більше не могла, тим більше, це шкодить подальшому розвитку дитини. Оскільки дочка перебуває на грудному годуванні, позивачка повинна нормально харчуватися, проте відповідач втручався в цей процес, забороняв їй їсти, внаслідок чого вона схудла майже на 20 кілограмів.

Робити спроби для збереження шлюбу позивачка наміру не має. Відповідач з моменту від`їзду пише позивачці погрози, у нього було достатньо часу приділяти належну увагу сім`ї і взяти на себе відповідальність за її утримання. Нелюдське поводження відповідача становить загрозу нормальному розвитку дитини.

Примирення між ними неможливе. Позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини буде поданий окремо. На цей час відсутній спір між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна, придбаного за час шлюбу. Орієнтовний розрахунок понесених судових витрат складає 2840,00 грн, з яких 840,80 грн судовий збір за подання позову до суду, 2000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу представника.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 10-00 год. 16 листопада 2020 року.

16 листопада 2020 року судове засідання у справі відкладено на 10-00 год. 18 грудня 2020 року у зв`язку з неявкою відповідача.

У судове засідання 18 грудня 2020 року позивачка не з`явилася. Представник позивачки адвокат Середа Д. А. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивачки.

У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому просив проводити засідання за його відсутності, задовольнити вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу, а щодо стягнення судових витрат відмовити. Відповідач повністю не погодився з наведеними в позові обставинами щодо причин припинення сімейних відносин, вважав їх надуманими та нічим не підтвердженими. Зауважив, що якщо позивачка втратила почуття любові до нього і не бажає проживати з ним, хоча він до цих пір хоче зберегти сім`ю, то він не буде заперечувати проти розлучення. Витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн вважав необґрунтованими та нічим не підтвердженими.

У відповіді на відзив позивачка та її представник зазначили, що доводи відповідача здебільшого стосуються не позовних вимог, а питання розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач не спростував їхніх доводів належними і допустимими доказами. До позову був доданий ордер на підтвердження повноважень представника, виданий на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Після ознайомлення зі змістом відзиву відповідача позивачка та її представник долучили до матеріалів справи документи про наявність витрат на професійну правничу допомогу і наполягають на їх стягненні з відповідача.

Частиною 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов про розірвання шлюбу, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України).

Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом установлено, що подружжя ОСОБА_4 не підтримують сімейно-шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, проти чого відповідач не заперечує та не просить надати час для примирення. Докази на спростування таких тверджень у матеріалах справи відсутні.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим. Причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

При цьому враховується, що суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України, тому позов підлягає задоволенню.

Вимога позивачки, зазначена в прохальній частині позовної заяви, про стягнення судових витрат не є позовною вимогою. Питання про розподіл судових витрат між сторонами вирішується судом за правилами ст. 141, 142 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 3 ст. 141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Разом з цим у ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, зокрема, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вказане суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 420,40 грн, стягнувши з відповідача на користь позивачки іншу частину сплаченого нею судового збору в розмірі 420,40 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на категорію та ступінь складності вказаної справи, тривалість перебування справи на розгляді в суді та ступінь участі адвоката у захисті прав позивачки, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 1000,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу, вважаючи такий розмір достатнім та справедливим за конкретних обставин цієї справи, а також пропорційним до предмета спору.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 1 420,40 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 81, 89, 141, 142, 223, 247, 259, 263 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрований 27 червня 2018 року Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 99, розірвати.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1 420 (одна тисяча чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складене і підписане 22 грудня 2020 року.

Суддя І. М. Шевченко