Справа №557/1011/16-ц
Провадження №2-др/557/5/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в особі судді Пацка Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про розподіл судових витрат по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2020 року представник відповідача адвокат Ляшко Д.В. звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат, в якій, на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, просить суд стягнути з позивача ОСОБА_2 на його користь витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 6440,00 грн. На підтвердження своїх вимог надав суду договір про надання правової допомоги №02/17 від 17 січня 2017 року, додаткову угоду до договору №02/17 від 17 січня 2017 року, копія акту здачі приймання послуг від 05 листопада 2020 року.

Дослідивши матеріали справи та заяву відповідача, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки, - залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у абз.3 п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті10,11ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Аналіз вищезазначених норм дає підстав дійти до висновку, що відповідач має право заявляти вимоги про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи у разі залишення позову без розгляду судом, при цьому витрати, пов`язані з розглядом справи мають бути понесені відповідачем саме внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це його диспозитивне право, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст.55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. А суд, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, не встановлював факту наявності необґрунтованих дій позивач.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або вчинення позивачем інших необґрунтованих дій. Суд не вбачає дій позивача по даній справі, які могли б бути розцінені судом як необґрунтовані.

Таким чином, за змістом ч.5ст.142ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно або пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Оскільки такі факти відповідачем не заявлені, а судом не встановлені, тому у задоволенні заяви, слід відмовити.

Окрім того, згідно з ч. 6ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частиною 9ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Зазначені норми відповідачем дотримано не було.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.142,259,260 ЦПК України, суд,-

Відповідно до ч. 5ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у абз.3 п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті10,11 ЦПК). При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Аналіз вищезазначених норм дає підстав дійти до висновку, що відповідач має право заявляти вимоги про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи у разі залишення позову без розгляду судом, при цьому витрати, пов`язані з розглядом справи мають бути понесені відповідачем саме внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це його диспозитивне право, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст.55,124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. А суд, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, не встановлював факту наявності необґрунтованих дій позивач.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або вчинення позивачем інших необґрунтованих дій. Суд не вбачає дій позивача по даній справі, які могли б бути розцінені судом як необґрунтовані.

Таким чином, за змістом ч.5ст.142ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно або пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Оскільки такі факти відповідачем не заявлені, а судом не встановлені, тому у задоволенні заяви, слід відмовити.

Окрім того, згідно з ч. 6ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Зазначені норми відповідачем дотримано не було.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.142,259,260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про розподіл судових витрат по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Гощанський районний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.В. Пацко