Справа № 194/1217/20
Номер провадження 2/194/375/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Соколової Ю.І.,

при секретарі Коркіної Т.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Морокової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання недійсним протоколу засідання комісії КП «ТЖКП» з розгляду актів порушень з отримання послуг водопостачання та водовідведення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати акт №178 перевірки приладів (ПО) комунальних послуг без дати; визнати недійсним та скасувати рішення комісії КП «ТЖКП» з розгляду актів порушень з отримання послуг водопостачання та водовідведення від 31 липня 2020 року, що прийнято на підставі акту №178 перевірки приладів (ПО) без дати в частині, що стосується ОСОБА_1 відносно постачання та водовідведення будинку АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 квітня 2020 року він з власної ініціативи звернувся до КП «ТЖКП» з приводу заржавіння встановленого лічильника та проволоки оплобування. 20 квітня 2020 року на Viber КП «ТЖКП» відправив фото лічильника з показами 1098, для того, щоб працівники підприємства здійснили перевірку лічильника та замінили проволоку опломбування. 18 травня 2020 року представники КП «ТЖКП» здійснили вихід на місце його проживання та, не спускаючись у колодязь, склали акт перевірки №178. При цьому, в складеному акті №178 зазначались не фактичні покази лічильника 001103, а ті, які він 20 квітня 2020 року відправляв на Viber 1098. Вважає, що в акті вказані неправдиві відомості, самовільно пломби він не знімав, безоблікового користування водою не відбувалось. Вважає рішення комісії КП «ТЖКП» від 31 липня 2020 року, яке виразилось у складанні протоколу комісії та яке прийняте на підставі акту №178 неправомірним та таким, що порушує його права як споживача.

У відзиві на позовну заяву КП «ТЖКП» вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просили в позові відмовити, виходячи з наступного. 18 травня 2020 року в результаті огляду, перевірки приладу обліку холодної води за адресою: АДРЕСА_1 , контролерами приладів обліку КП «ТЖКП» встановлено факт самовільного зняття пломби з лічильника холодної води ЛК 15х № 5025617. Даний факт зафіксовано в Акті перевірки приладів обліку комунальних послуг №178 від 18 травня 2020 року. В акті зафіксовано порушення позивачем Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» № 190 від 27 червня 2008 року, а саме п. 5.18, де вказано, що споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з`єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил. Просили відмовити в задоволенні вимог повністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, та пояснив наступне. Він є споживачем послуг КП «ТЖКП», в квітні місяці 2020 року він, перевіряючи лічильник води, встановив, що проволока пломби на лічильнику прогнила, заржавіла, у зв`язку з чим звернувся до працівників КП «ТЖКП», щоб вони прийшли, перевірили лічильник та замінили пломбу. 18 травня 2020 року він дізнався від сина, що 18 травня 2020 року в його домоволодіння по АДРЕСА_1 , в його відсутність приходила комісія КП «ТЖКП» та зафіксувала факт порушення, про що склала та надала на підпис сину, який в той час перебував в цьому домоволодінні, акт №178, в якому зафіксовано самовільне зняття пломби. Пізніше, 31 липня 2020 року його та сина викликали в КП «ТЖКП» на засідання комісії, де на підставі акту №178 йому нарахували штрафи за самовільне зняття пломби з лічильника води у розмірі більше ніж 18 тисяч гривнів. З актом категорично не погоджується, оскільки його складено раніше, ніж комісія вийшла до нього з перевіркою, складено без дати, надали його сину для підпису обманним шляхом, хоча його син і не мав права там ставити свій підпис, оскільки не є споживачем послуг. На засіданні комісії від 31 липня 2020 року безпідставно винесли рішення на підставі акту №178 про здійснення розрахунку за спожиту воду у розмірі 18992,09 грн. Категорично не погоджується з тим, що в протоколі засідання комісії КП «ТЖКП» з розгляду актів порушень зазначено, що споживач вказав на термін безоблікового користування водою становить 31 день, такого, ані він, ані його син на засіданні не казали, а навпаки заперечували факт самовільного зняття пломби та складання безпідставного акту.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи, викладені у відзиві на позовну заяву підтримала, просила в позові відмовити. Також підтвердила, що КП «ТЖКП» приймає від споживачів за допомогою смс повідомлень на Viber фото показників лічильників. Підтвердила, що такі фото приймались, зокрема, від ОСОБА_1 . Зазначила, що на фото хоча і зафіксовані показники лічильника, проте на цьому фото не видно, чи було там належне пломбування лічильника чи ні. Вказала, що лічильник має дві пломби: заводську та їх пломбу. Працівники КП «ТЖКП» діяли у відповідності до норм чинного законодавства, після отримання виклику від споживача здійснили вихід та перевірили лічильник води й зафіксували порушення в акті. На комісії з розгляду актів порушення були присутні й позивач з його сином, та прийнято рішення, яке оформлене відповідним протоколом, про здійснення розрахунку за спожиту воду та нарахувати плату за виток води на суму 18992,09 грн. Від отримання та підпису вимоги від 31 липня 2020 року категорично відмовились. Також зазначила, що не може пояснити, чому у позивача та відповідача акти перевірки різні, у позивача без дати та без підпису споживача, а у КП «ТЖКП» мається дата складання 18 травня 2020 року та міститься підпис споживача ОСОБА_2 , надавши суду для огляду оригінал акту. Також зазначила, що в примусовому порядку грошові кошти у розмірі 18992,09 грн. не стягуємо, відповідний позов до суду не подавали, вимогу на зазначену суму по пошті позивачу не направляли.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 вказав, що він є сином позивача, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично мешкає у м. Дніпрі, періодично приїжджає гостювати до батька та допомагати, оскільки батько майже осліп після невдалої операції. Навесні він вскрив яму, де знаходиться лічильник води та побачив, що пломба дуже тонка і ледве тримається, а тому він відразу звернувся до ЖРЕКУ з проханням замінити пломбу лічильника. На неодноразові виклики працівники КП «ТЖКП» не з`являлися. Проте, лише у травні, зокрема, 18 травня 2020 року він побачив на його території домоволодіння двох працівників КП «ТЖКП». Вони не перевіривши лічильник, відразу дістали вже заповнений акт перевірки та надали підписати. Він з цим актом навіть не ознайомлювався, але підписав. Вважає, що він не мав права підписувати цей акт, оскільки він не є споживачем послуг, а лише в цьому домоволодіння зареєстрований та інколи мешкає, про що надав для огляду розрахункову книжку батька. Вважає акт складений з порушенням законодавства, а тому вважає його недійсним. Вказав, що він з батьком були присутні за засіданні комісії КП «ТЖКП» та заявляли, що категорично не погоджуються з тим, що вони самовільно зняли пломби. Від отримання вимоги на суму 18 992,09 грн. не відмовлялись, та їм не вручалась. Про такі штрафи йому стало відомо лише з повідомлення ПриватБанку.

Допитаний свідок ОСОБА_3 повідомив, що є сусідом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та він особисто бачив, як комісія КП «ТЖКП» у травні 2020 року вийшла на домоволодіння по АДРЕСА_1 та запропонувала ОСОБА_2 підписати акт перевірки. На запитання ОСОБА_2 , чому вони не бажають спуститись до ями та перевірити наявність пломбування на лічильнику, комісія повідомила, що не бажають це робити, оскільки там дивиться нічого, все відомо. Він бачив наявність пломби на тонкій проволоці. Відразу після комісії порівняли показники лічильника на самому лічильнику та які записані в оскаржуваному акті, ці показники різнилися, про що вони разом з сусідом зняли відео.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив, що він також був на засіданні комісії КП «ТЖКП» 31 липня 2020 року, і він бачив як син позивача ОСОБА_2 відмовився підписувати якийсь документ.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає КП «ТЖКП», має особовий рахунок та лічильник холодної води № 5025617.

18 травня 2020 року працівниками КП «ТЖКП» в присутності ОСОБА_2 (сина позивача) по АДРЕСА_1 при обстеженні, перевірки приладів обліку, встановленому в житловому приміщенні Споживача було виявлено самовільне зняття пломби на лічильнику води ЛК-15 х № 5025617, показання на дату складання акту 1098,846, попередні показники 1063 м3. (а.с. 31).

Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі Правила № 190), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Відповідно до п. 5.18 Правил № 190 споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з`єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.

Згідно з п. 3.3 Правил № 190 у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. У відповідності із п. 3.4 Правил № 190 розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

З протоколу засідання комісії КП «ТЖКП» з розгляду актів порушень з отримання послуг водопостачання та водовідведення від 31 липня 2020 року, на підставі акту № 178 від 18 травня 2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 за порушення п. 5.18, 3.3, 3.4 Правил, комісією було вирішено здійснити розрахунок за спожиту воду та нарахувати плату за виток води на суму 18992,09 грн. (із розрахунку 1,27 куб.м х 24 год. х 31 день х 20,10 грн.). Згідно пояснень споживача термін безоблікового користування становить 31 день (а.с.9, 51).

За висновками засідання комісії від 31 липня 2020 року, КП «ТЖКП» склало вимогу № 236 на суму 18992,09 грн., від підписання та отримання якої споживач відмовився (а.с. 32).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 61-8510св18.

Судом встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту, виходячи з формулювання позову (визнання недійсними та скасування акту перевірки та рішення комісії, що прийнято на підставі цього акту) не відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, тобто не є ефективним засобом захисту, виходячи з наступних підстав.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що складений комісією акт №178 від 18 травня 2020 року та протокол засідання комісії КП «ТЖКП» від 31 липня 2020 року з розгляду актів порушень з отримання послуг водопостачання та є лише доказами по справі, тому оскарження відомостей викладених у ньому, не призводить до ефективного способу захисту.

Оскаржувані акт та протокол можуть бути визнані як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акту чи протоколу. Самі по собі акт та протокол не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, окрім пропозиції споживачеві сплатити нараховані збитки.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц.

При розгляді справи № 522/12901/17-ц Велика Палата Верховного Суду з посиланням, зокрема, на приписи статей 11, 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 30 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), статей 1, 2, 4, 21 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) виходила з того, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу засідання комісії щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але й узагалі не підлягають судовому розгляду.

Так, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/12901/17-ц складений працівниками електропостачальної організації є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема, щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акту.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не звертався до суду з позовом до споживача про стягнення збитків, завданих його протиправними діями.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними та скасування акту №178 від 18 травня 2020 року та рішення комісії з розгляду актів від 31 липня 2020 року, яким позивачу була нарахована плата за витрату води в сумі 18992,09 грн.

Що стосується законності чи не законності дій комісії КП «ТЖКП» по складанню акту та протоколу, суд не розглядає, оскільки не є предметом позовних вимог.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що факт заржавіння проволоки пломби був виявлений самим споживачем та на момент складання акту лічильник води був опломбований та самовільного зняття пломби з боку позивача не відбулось, матеріали справи не містять.

Доданий до матеріалів справи за клопотанням позивача флеш накопичувач з відеозаписом (а.с. 38) також не підтверджують та не спростовують зазначених позивачем доводів, оскільки при дослідженні відеозапису в судовому засіданні, позивач вказував на наявність пломби на лічильнику, а представник відповідача заперечував проти цього факту.

Заперечення позивача щодо неправомірних дій відповідача, незаконного складання акту, недостовірних в акті та протоколі комісії відомостей, вартості та розміру нарахованого відповідачем безоблікового користування холодною водою наразі є передчасними та можуть бути подані споживачем у випадку пред`явлення відповідачем до нього позову про стягнення заборгованості чи відшкодування збитків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання недійсним протоколу засідання комісії КП "ТЖКП" з розгляду актів порушень з отримання послуг водопосточання та водовідведення відмовити повністю.

Судові витрати по справі віднести за рахунок державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство», юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. Маяковського, буд. 29, .

Суддя Ю.І. Соколова