Справа № 544/1333/20
№ 2/544/442/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 грудня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участю секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі договору дарування від 24.12.1997 року, будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить йому. У даному будинку також зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2 , який з початку 2019 року не проживає у ньому та участі у його утриманні не бере. За таких обставин, позивач вважає, що ОСОБА_2 , у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, втратив право користування жилим приміщенням. З реєстраційного обліку у належному позивачу будинку ОСОБА_2 не знімається, місцезнаходження останнього не відоме. В Пирятинському центрі надання адміністративних послуг, у проханні позивача про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки згідно із Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» здійснюється на підставі остаточного рішення. Реєстрація ОСОБА_2 в належному позивачу будинку порушуює його право на володінні та користування власністю, у зв`язку з чим останній вимушений нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги та позбавляється можливості здійснити оформлення субсидії. Оскільки відповідач до цього часу не знявся з реєстраційного обліку в добровільному порядку, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом: будинком АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні пояснив, що його знайомий ОСОБА_2 на початку 2018 року попросив зареєструвати його тимчасово у будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відповідач жодного дня у будинку не проживав та до цього часу не реагує на прохання позивача знятись добровільно з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.

Судом в порядку ст.ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які суду пояснили, що проживають неподалік від позивача, який є власником будинку АДРЕСА_1 . Зазначають, що відповідач ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає та ніколи не проживав.

Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 24.12.1997 року (а.с.10).

У вказаному будинку, окрім позивача та його дружини, на даний час зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.11), який з дати реєстрації - 25.01.2018 року в ньому не проживає. Вказана особа не належить до членів сім`ї позивача, не є колишнім власником спірного житлового будинку.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач у спірному приміщенні не проживає, витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг не несе, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідача заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 279 ЦПК України, на підставі ч.2 ст. 406ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловою площею у житловому будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст рішення виготовлений 18.12.2020.

Головуюча - О.О. Сайко