Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 423/1330/16-ц

провадження № 61-16508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Первомайськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Тошківська»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Державного підприємства «Первомайськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Тошківська» (далі - ДП «Первомайськвугілля») про зобов`язання надати вугілля на побутові потреби, посилаючись на те, що він є колишнім працівником шахти «Тошківська» і має права та соціальні гарантії працівників гірничих підприємств, які передбачені статтею 43 Гірничого закону України. 08 лютого 2016 року він звернувся до адміністрації шахти «Тошківська» із заявою про безоплатне надання вугілля на побутові потреби за 2016 рік, однак отримав відмову, яка мотивована тим, що його квартира газифікована та обладнана газовим опаленням. 29 лютого 2016 року він звернувся з такою ж заявою до ДП «Первомайськвугілля», однак також отримав відмову, в якій зазначено, що відповідно до чинної Інструкції про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби, затвердженої Міністром вугільної промисловості СРСР 11 травня 1976 року (далі - Інструкція від 11 травня 1976 року) право на безоплатне забезпечення вугіллям мають особи, які проживають в будинках з пічним опаленням та пічними кухонними вогнищами. З такими відмовами він не погоджується, оскільки газове опалення в його квартирі було встановлено за його особисті кошти і статтею 43 Гірничого закону України не передбачено обмежень в наданні вугілля на побутові потреби у разі наявності в будинку електричного, газового або мазутного опалення. Крім того, положення Інструкції від 11 травня 1976 року є актами законодавства СРСР, які суперечать чинному законодавству і Конституції України. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати ДП «Первомайськвугілля» надати йому половину норми вугілля на опалювальний сезон 2016-2017 років, що складає 2950 кг вугілля.

ДП «Первомайськвугілля» проти позову заперечило, посилаючись на те, що квартира позивача обладнана індивідуальним газовим опаленням, що підтверджується актом обстеження побутової комісії. Тому ОСОБА_1 може бути забезпечений субсидією на оплату житлово-комунальних послуг в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 10 серпня 2016 року у складі судді Мазура М. В.позов задоволено. Зобов`язано ДП «Первомайськвугілля» надати ОСОБА_1 половину норми вугілля на побутові потреби за 2016 рік - 2900 кг. Стягнуто з ДП «Первомайськвугілля» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 551,20 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що частина сьома статті 43 Гірничого закону України містить загальне правило, згідно з яким певна категорія осіб, до яких належить позивач, має право на безоплатне отримання на побутові потреби вугілля від підприємства з видобутку вугілля. Два виключення з цього загального правила містяться в частинах восьмій та дев`ятій цієї статті, які надають право на отримання замість вугілля торф`яних брикетів (для осіб, які працюють (працювали) на підприємствах з видобутку (переробки) бурого вугілля) або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг (для працівників гірничих підприємств, які проживають у будинках, що мають центральне опалення). Позивач не працював на підприємстві з видобутку (переробки) бурого вугілля, тому положення частини восьмої статті 43 Гірничого Закону України до нього не застосовується. Квартира позивача має подвійну систему опалювання - газову та на твердому паливі (вугіллі), які він може використовувати на власний розсуд. Оскільки частина дев`ята статті 43 Гірничого закону України передбачає право на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг лише для осіб, які проживають у будинках, що мають центральне опалення, та не містить жодних застережень щодо будинків з індивідуальним опаленням, то суд не погодився з позицією відповідача про те, що ОСОБА_1 може бути забезпечений лише субсидією на оплату житлово-комунальних послуг. Також суд вважав недоречним посилання відповідача на положення Інструкції від 11 травня 1976 року, так як вона була прийнята за часів СРСР і не може тлумачитися у спосіб, який обмежує права позивача. Крім того, положення Колективного договору ДП «Первомайськвугілля» передбачені більші гарантії для працівників, ніж статтею 43 Гірничого закону України, відповідно до яких позивач має право на отримання половини річної норми вугілля, тобто 2950 кг.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ДП «Первомайськвугілля» задоволено, рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевий суд безпідставно відхилив посилання відповідача на положення Інструкції від 11 травня 1976 року щодо безоплатного забезпечення вугіллям тільки тих працівників та непрацюючих пенсіонерів, що живуть у будинках з пічним опаленням та пічними кухонними вогнищами, з тих підстав, що це підзаконний акт СРСР, який, як вважав суд, не може тлумачитися у спосіб, що обмежує права позивача. Дійсність положень вказаної Інструкції в частині наявності підстав для безоплатного забезпечення вугіллям на побутові потреби підтверджена Галузевою угодою між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року, зареєстрованою Міністерством праці та соціальної політики України 07 серпня 2001 року за № 71, зі змінами та доповненнями від 04 квітня 2012 року (далі - Галузева угода). Згідно з пунктом 12.10.11 Галузевої угоди працівникам підприємств з видобутку (переробки) вугілля, шахтовуглебудівельних підприємств, непрацюючим пенсіонерам цих підприємств, іншим особам, що мають право на безоплатне отримання вугілля, але живуть у будинках з центральним або іншим не пічним опаленням, компенсуються витрати з оплати за комунальні послуги (за газ і електроенергію) за фактичними витратами на один будинок або квартиру, але не більше, ніж на суму вартості установленої норми відпуску вугілля на побутові потреби на рік. Оскільки в будинку позивача встановлено індивідуальне газове опалення, то підстави для безоплатного надання йому вугілля на побутові потреби відсутні.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10 серпня 2016 року.

Касаційна скаргамотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини справи, не дослідив у повному обсязі доказів і помилково застосував до спірних правовідносин положення Інструкції від 11 травня 1976 року, оскільки вона суперечить Закону України від 09 квітня 2015 року № 317-VIIІ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки».

У лютому 2017 року ДП «Первомайськвугілля» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Попаснянського районного суду Луганської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10 квітня 2018 року справу № 423/1330/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній до 08 лютого 2020 року, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній до 08 лютого 2020 року, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та працював на шахті «Тошківська» на підземних роботах, стаж роботи на яких значно перевищує десять років.

Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Будинок позивача обладнаний індивідуальною газовою системою опалення із застосуванням газового котла «Вулкан», придбаного ним. Газова система встановлена відповідно до робочого проекту газифікації житлових будинків, що підтверджується паспортом газифікованої квартири та договором про надання послуг з газопостачання від 27 жовтня 2006 року.

Будинок позивача також обладнаний пічним опаленням (котел на твердому паливі «Термо»), який підключений до системи опалення.

За довідкою Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації від 12 липня 2016 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні та не отримує субсидію.

08 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до адміністрації шахти «Тошківська» із заявою про безоплатне надання йому половини норми вугілля на побутові потреби за 2016 рік, до якої додав довідку про те, що в його квартирі є газове та пічне опалення.

Актом житлово-побутової комісії ДП «Первомайськвугілля» від 17 лютого 2016 року було встановлено, що ОСОБА_1 проживає у власному будинку, який обладнано газовим опаленням, підключений газовий котел та газова плита для приготування їжі. У прибудові знаходиться котел на твердому паливі, який підключено до теплової системи. В одній з кімнат знаходиться піч на твердому паливі, яка обклеєна шпалерами (за зовнішніми ознаками не функціонує багато років). До акту додано фотографії. На підставі цього комісія прийняла рішення відмовити ОСОБА_1 в наданні йому вугілля, оскільки в будинку наявне «централізоване газове опалення».

22 лютого 2016 року директор шахти «Тошківська» надав ОСОБА_1 письмову відповідь, в якій, посилаючись на положення статті 43 Гірничого закону України, відмовив у наданні половини норми вугілля на побутові потреби за 2016 рік, а також рекомендував звернутися до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації для оформлення субсидії.

29 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «Первомайськвугілля» із заявою, на яку 24 березня 2016 року отримав відповідь, що відповідно до чинної Інструкції від 11 травня 1976 року, право на безоплатне забезпечення вугіллям мають особи, які проживають в будинках з пічним опаленням та пічними кухонними вогнищами. У зв`язку з тим, що його будинок газифікований, законних підстав для забезпечення вугіллям немає.

Абзацами першим-четвертим частини сьомої статті 43 Гірничого закону України передбачено, що підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, таким категоріям осіб: працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівних підприємств за переліком професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України; пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов`язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок; пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах та мають загальний пільговий стаж на підземних роботах та/або роботах, пов`язаних з підземними умовами, та/або роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках, - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок.

Згідно з пунктом 8.26 розділу 8 «Соціальні пільги та гарантії, соціальне страхування, забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення та відпочинку робітників» Колективного договору ДП «Первомайськвугілля» сторона власника зобов`язана безоплатно забезпечувати вугіллям робітників та пенсіонерів підприємства за нормою 5,9 тонни на домоволодіння або квартиру (додаток № 7), та компенсувати робітнику, який має право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживає в будинку з централізованим опаленням або маючим у квартирі (будинку) газ, вартість комунальних послуг, газу, електроенергії, відповідно до вартості пропорційно до норм забезпечення вугіллям, визначеним та встановленим Міністерством вугільної промисловості СРСР від 11 травня 1976 року, пунктом 12.10. Галузевої угоди та статтею 43 Гірничого закону України.

Додатком № 7 до Колективного договору передбачено, що порядок забезпечення паливом на побутові потреби і компенсація витрат за використану електроенергію та газ працівникам і пенсіонерам підприємств вугільної промисловості встановлюється Колективним договором на підприємстві у відповідності з Гірничим законом України, Галузевою угодою, а також (до приведення у відповідність з Гірничим законом України) чинною Інструкцією від 11 травня 1976 року та «Інструкцією про порядок компенсації робітникам та пенсіонерам підприємств вугільної промисловості, що мають право на відповідні пільги, витрат за спожиті електроенергію та газ», затвердженої Мінтопенерго та узгодженої з профспілками.

Згідно з пунктом 12.10.1 Галузевої угоди порядок забезпечення паливом на побутові потреби і надання компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Угоди, а також Переліку професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вуглебудівних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби (Постанова Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 року № 303), Порядком надання компенсації особам, які мають право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з централізованим опаленням (Постанова Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 року № 887), Інструкцією від 11 травня 1976 року в частині, що не суперечить вказаним вище нормативно-правовим актам.

Відповідно до пункту 12.10.11 Галузевої угоди працівникам підприємств з видобутку (переробки) вугілля, шахтовуглебудівельних підприємств, непрацюючим пенсіонерам цих підприємств, іншим особам, що мають право на безоплатне отримання вугілля, що відпрацювали вищевказаний термін, але живуть у будинках з центральним або іншим не пічним опаленням, компенсуються витрати з оплати за комунальні послуги (за газ і електроенергію) за фактичними витратами на один будинок або квартиру, але не більше, ніж на суму вартості установленої норми відпуску вугілля на побутові потреби на рік.

Положеннями Інструкції від 11 травня 1976 року передбачено, що правом на безоплатне забезпечення вугіллям користуються особи, які проживають у будинках з пічним опаленням і пічними кухонними вогнищами.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив в з того, що підстави для безоплатного надання позивачу вугілля на побутові потреби відсутні, оскільки його будинок обладнаний газовою системою опалення. При цьому апеляційний суд правильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені положення статті 43 Гірничого закону України, Колективного договору ДП «Первомайськвугілля», Галузевої угоди та Інструкції від 11 травня 1976 року.

Доводи касаційної скарги про те, що положення Інструкції від 11 травня 1976 року суперечить Закону України від 09 квітня 2015 року № 317-VIIІ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», не заслуговують на увагу, оскільки цей Закон не скасовує та не визнає недійсними нормативно-правові акти, прийняті за часів СРСР, а лише засуджує комуністичний та націонал-соціалістичний (нацистський) тоталітарні режими в Україні, визначає правові основи заборони пропаганди їх символіки та встановлює порядок ліквідації символів комуністичного тоталітарного режиму.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України в редакції, чинній до 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Луганської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов