КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/5705/2019 Головуючий у І інстанції - Миколаєць І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 жовтня 2017 року по вул. Петропавлівська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача «Фіат», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , водій якого зник з місця ДТП.

Відповідно до звіту вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті ДТП, складає 10522,14 грн.

Просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 10522,14 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн. та судовий збір 768,40 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з неповним з`ясуванням всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального прав.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що 03 жовтня 2017 року о 16 год. 35 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме у припаркований автомобіль ОСОБА_1 «Fiat Grande» д.н.з. НОМЕР_1 в`їхав автомобіль «Тоуоtа Rаv-4» д.н.з. НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Водій транспортного засобу «Тоуоtа Rаv-4» д.н.з. НОМЕР_2 зник з місця ДТП.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, що завдало матеріальної шкоди.

Таким чином, саме відповідач, як власник транспортного засобу «Тоуоtа Rаv-4» д.н.з. НОМЕР_3 є відповідальною особою за відшкодовування шкоди, нанесену позивачу в дорожньо-транспортній пригоді 03 жовтня 2017 року.

Оскільки пошкодження ТЗ позивача сталося внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - руху автомобіля, що належить відповідачу, то саме відповідач має нести відповідальність за заподіяну шкоду позивачу.

Просив, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року по вул. Петропавлівська в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача водієм іншого транспортного засобу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено вини відповідача у заподіянні майну позивача шкоди.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст.ст.1166,1187 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи зі змісту п.4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 11 вищевказаної постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Із вказаної постанови вбачається, що 03 жовтня 2017 року о 16 год. 30 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві на вул. Петропавлівська, під час руху заднім ходом не дотрималась безпеки руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем «Фіат», д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортного засобу, завдавши матеріальних збитків. Після чого, місце ДТП залишила.

Таким чином, по справі достеменно встановлено, що дії ОСОБА_2 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, у зв`язку з чим остання зобов`язана відшкодувати завдану шкоду.

Крім цього, відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З врахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної матеріальної шкоди, колегія суддів вважає, що сума в 2000 грн. буде достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, дав неналежну оцінку зібраним доказам, невірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, згідно з вимогами ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн, а за подання апеляційної скарги 1152,60 грн.

Оскільки колегія суддів частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 на користь останнього з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 942,52 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 10522 (десять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 52 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба