ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України стосовно виплати боргу та про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року у справі №201/17000/17 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України стосовно виплати боргу та про зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що суд фактично відмовив у задоволенні його вимог з мотиву неповноти та суперечливості законодавства; обгрунтовуючи заяву про перегляд ухвали місцевого суду, посилається на постанову Верховного Суду від 01.04.2019 року у справі №200/7261/13.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України стосовно виплати боргу та про зобов`язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нового судового рішення про задоволення його заяви у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Пунктом 1 частини 3 статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За змістом ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згіднопрактики Європейського суду з прав людини, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року, «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Встановлено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року у даній цивільній справі №201/17000/17 закрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України стосовно виплати боргу та про зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з тим, що спір який виник з існуючих між сторонами правовідносин, має розглядатися в порядку адміністративного судочинства (а.с.51-56).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року залишено без змін (а.с.82-88).

З постанови Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №200/7261/13, на яку заявник посилається як на підставу для перегляду ухвали суду, вбачається, що судове рішення про стягнення з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 17500,00 грн. підлягає примусовому виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі заяви стягувача та виконавчого листа (або його дублікату); підлягає добровільному виконанню Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання 17500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди суми з державного казначейського рахунку на вказаний ОСОБА_1 рахунок, або шляхом перерахування коштів у готівковій формі через банк або підприємство поштового зв`язку на підставі заяви стягувача та копії рішення суду від 27 грудня 2011 року, які мають бути поданні стягувачем до Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, де останній, з урахуванням норм права наведених вище, має невідкладно надіслати зазначені документи до Державної Казначейської служби України; виконання рішення має здійснюватись в розумні строки, відсутність коштів на відповідному рахунку не може бути підставою невиконання рішення суду, повернення виконавчого документу без виконання чи затягуванню виконавчого провадження. Окрім того, відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення «Про Державну казначейську службу України» Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства з попереднім інформуванням Мінфіну та у порядку черговості надходження виконавчих документів; невиконанням рішення суду і відмовою у його виконанні Державною казначейською службою України порушено права позивача на справедливий судовий розгляд у розумний термін, на ефективний захист у національному органі, на право власності.

Вищевказана постанова Верховного Суду від 01 квітня 2019 року, ухвалена у справі №200/7261/13, не призвела до скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що, на думку апелянта, підлягає перегляду за нововиявленими обставинами. Постанова Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №200/7261/13 є практикою суду касаційної інстанції та не являється нововиявленою обставиною у справі, що розглядається.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ухвалою місцевого суду від 20.12.2018 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Державної казначейської служби України, скарга по суті не вирішувалась; встановивши відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, що передбачені ч. 2 ст. 423 ЦПК України, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали місцевого суду від 20.12.2018 року за нововиявленими обставинами.

Посилання апелянта на неповноту і нечіткість діючого законодавства, на практику касаційного суду, а саме постанову Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №200/7261/13, - не свідчать про існування нововиявлених обставин в розумінні ст. 423 ЦПК України, тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали від 31 жовтня 2019 року відсутні.

Колегія звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернення з касаційною скаргою на судові рішення у даній цивільній справі №201/17000/17.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді