Дата документу 07.12.2020
Справа № 320/3013/18
Провадження № 2/937/1696/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Данчук К.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про порушення прав військовослужбовця на отримання пенсії за вислугу років на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначеного чинними актами цивільного законодавства, поновлення порушених прав військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості відповідно до норм законів України, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про порушення прав військовослужбовця на отримання пенсії за вислугу років на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначеного чинними актами цивільного законодавства, поновлення порушених прав військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості відповідно до норм законів України, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди.

В позові, який неодноразово був уточнений, зазначено, що позивач є підполковником у відставці Збройних сил України, пенсіонером Міністерства оборони України інвалідом війни і має право на пенсію, обчислену в розміру і порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На дату звільнення його з військової служби в запас 31 січня 1995 року позивач займав посаду старшого офіцера відділу бойової підготовки Авіаційної групи Повітряних сил Збройних України на важких військово-транспортних літаках Іл-76 МД. Однак, із 01 березня 2018 року у зв`язку зі зміною (підвищенням) розміру видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців його пенсія була обчислена відповідачем в порядку, визначеному п.п. 1, 2 Постанови Кабінету міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 № 103, без урахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених позивачу Міністерством оборони України у відповідній довідці від 25 травня 2012 року. З розміром перерахованої йому до виплати довічної пенсії за вислугу років позивач не згоден, оскільки це суперечить вимогам закону. Позивач зазначає, що його неодноразові звернення до відповідача про здійснення перерахунку пенсії за вислуги років згідно чинного законодавства відповідачем залишені без задоволення. Такими незаконними діями відповідача позивачу заподіяна матеріальна шкода, яка згідно проведеного позивачем розрахунку складає 545939 гривень 88 копійок, та моральна шкода, завдану його здоров`ю, яку позивач оцінює в 2000000 гривень 00 копійок.

Згідно останньої редакції позовних вимог від 25 травня 2020 року позивач просить суд: визнати, що Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області порушене його соціальне право військовослужбовця на пенсійне забезпечення на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначених ст.ст. 12, 13, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначене ст. 15 розділом 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; визнати за ним право військовослужбовця на визначення йому відповідачем з 01 березня 2018 року грошового забезпечення військовослужбовця, що враховується для перерахунку пенсії, в розмірі 28324 гривні 50 копійок; визнати за ним право військовослужбовця на отримання з 01 березня 2018 року пенсії за вислугу років в сумі 32464 гривні 26 копійок розрахованих ним згідно з чинним законодавством України за документами, що знаходяться в його пенсійній справі № ТЗ-49430, яка зберігається у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області поновити його порушене право військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості: здійсненого на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначених ст.ст. 12, 13, 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 2 розділу 2 Закону України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»; стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, за рахунок держави Україна, на свою користь заподіяну йому шкоду в сумі 2545939 гривень 88 копійок, в тому числі: матеріальну шкоду, заподіяну його майну, в сумі 545939 гривень 88 копійок та моральну шкоду, завдану його здоров`ю, в сумі 2000000 гривень 00 копійок, внаслідок порушення відповідачем його соціального права військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в редакції від 25 травня 2020 року підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Також зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії, однак йому було відмовлено. Відповідач порушує правила обчислення належної йому пенсії, призначає пенсію на підставі скасованих нормативно-правових актів, чим порушує його соціальне право військовослужбовця на пенсійне забезпечення (п. 1 позовних вимог). Відповідач не враховує грошове забезпечення в сумі 28324 гривні 50 копійок, тому позивач самостійно розрахував належний йому розмір пенсії в сумі 32464 гривні 26 копійок (п. 2 позовних вимог). Позивач вважає, що на умовах, визначених у п. 3 позовних вимог, йому має нараховуватися пенсія, тому треба зобов`язати відповідача нарахувати йому пенсію саме таким чином. Щодо п. 4 позовних вимог позивач зазначив, що шкода виникла у зв`язку із неправомірними діями відповідача по нарахуванню і виплаті пенсії, якби відповідач платив пенсію згідно вимог закону, то ніякої матеріальної та моральної шкоди не було б.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Також представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки дії відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу повністю відповідають чинному законодавству України, відповідач під час перерахунку пенсії позивачу діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством. Вимоги позивача щодо відшкодування шкоди не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами.

Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по справі в зв`язку з тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд, вислухавши думку позивача, який заперечував проти заявленого клопотання, дослідивши доводи клопотання, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, із наведених вище норм закону випливає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Так, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, органи Пенсійного фонду України є суб`єктами владних повноважень, наділені владними управлінськими функціями.

Крім того, в ході судового розгляду судом були ретельно з`ясовані суть та підстави щодо кожної позовної вимоги. Так, в судовому засіданні позивач неодноразово посилався на неправомірність дій відповідача щодо нарахування та перерахунку розміру його пенсії, в зв`язку із чим відбувається порушення його прав військовослужбовця на пенсійне забезпечення. Позивач зазначав, що відповідач невірно обраховує та сплачує належний йому розмір пенсії, тому необхідно зобов`язати відповідача нарахувати йому пенсію відповідно до вимог закону, а також стягнути з відповідача на його користь матеріальну і моральну шкоду, яка була йому заподіяна внаслідок неправомірних дій відповідача по нарахуванню і виплаті пенсії.

Судом встановлено, що предметом цього спору є оскарження дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо здійснення пенсійного забезпечення позивача, призначення та перерахунку пенсії, зобов`язання відповідача здійснити нарахування пенсії відповідно до вимог чинного законодавства, стягнення заподіяної протиправними діями суб`єкта владних повноважень шкоди у виді недорахованої і невиплаченої пенсії, а також відшкодування моральної шкоди.

Тобто, існує спір щодо порушення прав та інтересів позивача у зв`язку з виконанням суб`єктом владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функцій.

Отже, спір, що виник у справі між позивачем та органом Пенсійного фонду України, як органом виконавчої влади, який у спірних правовідносинах безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постановах від 21 листопада 2018 року (справа № 805/1983/17-а), від 15 травня 2019 року (справа № 759/9631/17).

Разом із цим, посилання представника відповідача на наявність рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року, яке набрало законної сили, як на підставу закриття провадження по справі суд не може прийняти до уваги, оскільки вказане судове рішення було ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, але предмет і підстави, за якими заявлені позовні вимоги в цій справі, не є тотожними зазначеним в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року. Тому суд не вбачає достатніх підстав для закриття провадження по справі з підстав, зазначених представником відповідача, а саме: в зв`язку з тим, що є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що в даній справі спір між позивачем і відповідачем є публічно-правовим, тому вбачається, що вищевказані вимоги позивача підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним закрити провадження за позовною заявою до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 19, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ст.ст. 2, 3, 19, 21 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про порушення прав військовослужбовця на отримання пенсії за вислугу років на умовах, в розмірі і порядку обчислення, визначеного чинними актами цивільного законодавства, поновлення порушених прав військовослужбовця на пенсійне забезпечення у старості відповідно до норм законів України, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14 грудня 2020 року.

Суддя: