Справа № 216/2028/20
Провадження № 2/216/2671/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2020 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,
за участю:секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів, -
13 квітня 2020 року та уточнено 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів.
Позовна заява мотивована тим, що з 2015 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем, в період якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між сторонами був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Мельник Л.П. та зареєстровано у реєстрі за № 952 від 22.11.2018 (далі Договір). Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору, батько має право на території України (за місцем проживання батька) без перешкод спілкуватися з дитиною: кожну другу половину дня п`ятниці, суботи та першу половину неділі щотижнево. Однак, 12 травня 2019 року відповідач в односторонньому порядку вирішив змінити умови зустрічей з дитиною та силоміць викрав її в невідомому напрямку, вимкнувши при цьому мобільний телефон. Позивач написала до органів внутрішніх справ заяву про викрадення дитини, яка була зареєстрована в Журналі Єдиного обліку за № 2854 від 15.05.2019, однак дитину повернути не вдалося, після чого вона звернулася до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, згодом змінила позовні вимоги на негайне примусове витребування дитини. Під час розгляду справи вона намагалася зустрітися з дитиною, однак ОСОБА_2 словесно її ображав, погрожував фізичною розправою та вбивством. В серпні 2019 року позивач самостійно забрала дитину від відповідача та переїхала жити з м. Старокостянтинова до м. Кривого Рогу та забрала заяву з суду. В період з травня 2019 року по серпень 2019 року дитина проживала з відповідачем, чим було порушено вимоги п. 2.1 Договору.
ОСОБА_1 13.11.2019 одружилася з ОСОБА_4 , який має стабільний та високий дохід, здатен забезпечити її та дитину, також вона має стабільну неофіційну роботу вдома, та має достатній час для виховання дитини. Відповідач офіційно працевлаштований в ПП «Капітальне будівництво і ремонт» на посаді менеджера, однак аліменти на утримання дитини не сплачує, та станом на листопада 2019 року сукупний розмір заборгованості становить 5214,60 грн.
Крім того, відносно ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 263 КК України, яке знаходиться на розгляді в Старокостянтинівському районному суді Хмельницької області, номер справи № 683/1783/19. У справі № 683/710/19 відповідача було визнано винним у вчиненні дрібного хуліганства за ст. 173 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу; у справі № 683/1036/19 за заявою ОСОБА_5 , матері позивача, було видано обмежувальний припис строком на півроку, у зв`язку з нанесенням їй легких тілесних ушкоджень по погрожування вбивством; у справі № 683/661/19 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння; у справі № 683/2434/19 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-2, 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП, повторне протягом року керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, вчинення дорожньо-транспортної пригоди та невиконання водієм вимоги про зупинку. Вище оговорені обставини свідчать про аморальну поведінку відповідача та зловживання наркотичними засобами, що унеможливлює проживання дитини разом з ним.
Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача ОСОБА_6 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Представник третьої особи ОСОБА_7 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12).
22 листопада 2018 року між сторонами було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Мельник Л.П. та зареєстровано у реєстрі за № 952 від 22.11.2018 (а.с.13-14).
15 травня 2019 року ОСОБА_8 зверталася до Старокостянтинівського ВП з заявою про те, що колишній співмешканець ОСОБА_2 перешкоджає бачитися зі спільною дитиною ОСОБА_3 , що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 2854 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, та за результатами розгляду якого листом від 17.07.2019 повідомлено, що викладені в заяві факти регулюються ст. 15 ЦПК України, розгляд судами у порядку цивільного судочинства справ щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (а.с.15, 16).
Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_8 13 листопада 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , та після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка ОСОБА_10 (а.с.17).
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.
Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
За нормами статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обовязком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до п. 2.1 Договору, батько має право за попередній погодженням з матір`ю і враховуючи бажання дитини, зустрічатися на території України (за місце проживання батька) та без перешкод спілкування з дитиною: кожну другу половину дня п`ятниці, суботи та першу половину неділі щотижнево.
Пунктом 4.4 Договору визначено, що всі спори, що виникають в процесі виконання цього Договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього Договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України.
Оскільки договір, в тому числі договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.
Так, частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.
Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 14.09.2020 № 8/33-2740, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_11 (а.с.53-54).
Таким чином, враховуючи порушення відповідачем умов Договору суд вважає необхідним його розірвати та визначити місце проживання дитини разом матір`ю.
Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Норма статті 196 СК України не встановлює будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Зазначена правова позиція знайшла відображення в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16-ц.
Позивачем проведено розрахунок пені за несвоєчасну плату аліментів за період з січня 2019 року по листопада 2019 року, розмір пені за січень 2019 року складає 855,31 х 1 % х 22 = 188,17 грн.; лютий 855,31 х 1 % х 28 = 239,49 грн.; березень 855,31 х 1 % х 31 = 265,15 грн.; квітень 855,31 х 1 % х 30 = 256,60 грн.; травень 855,31 х 1 % х 31 = 265,15; червень 868,46 х 1 % х 30 = 260,54 грн.; липень 65,59 х 1 % х 31 = 20,33; серпень 869,05 х 1 % х 31 = 269,41; вересень 869,05 х 1 % х 30 = 260,72 грн., а всього 2025,56 грн.
Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статі 196 СК України.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір відповідно до вимог ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 1681,60 грн., який підлягає стягненню на її користь з відповідача.
Крім того, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 196 СК України, ст.ст. 6, 651 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів задовольнити.
Розірвати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця поживання дитини, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Мельник Л.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 952 від 22.11.2018.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місце її проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1681,60 грн. (тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісім сорок гривень вісімдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, , місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27.

Суддя Ю.В.Онопченко