ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1906/19
Провадження № 2-о/362/7/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Шевченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Васильківський районний відділ управління державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України,
в с т а н о в и в :
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт, що він, ОСОБА_1 , 1974 року народження постійно, станом на момент 24 серпня 1991 року проживав на території України.
В обґрунтування своїх вимог, заявник зазначає, що зі слів його матері він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Екібанстуз, Павлодарської області Казахстан та після його народження його матір разом з ним переїхали на постійне місце проживання до с. Витачів Обухівського району Київської області де він закінчив середню школу та у 1989 році навчався середньо-професійно-технічному училищі АДРЕСА_1 , в подальшому він втратив паспорт радянського зразку та вчасно не оформив паспорт громадянина України та на даний час позбавлений можливості через відсутність необхідних документів отримати паспорт громадянина України.
В судове засідання заявник та його представник адвокат Рябкова Т.Ю. не з`явився, від представника до суду надійшла письмова заява з проханням слухати справу без її участі та заявника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.50).
Від представника заінтересованої особи заступника начальника Васильківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшла письмова заява про слухання справи у їх відсутності, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с.40).
Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, ОСОБА_1 19 лютого 2019 року звернувся до Васильківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про видачу паспорта громадянина України у зв`язку з втратою паспорту (а.с.6)
Свій паспорт громадянина колишнього СРСР заявник втратив при невідомих обставинах.
Як вбачається із повідомлення начальника Васильківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 19 березня 2019 року за вих. №813 ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду для підтвердженя своєї особи, факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та належності до громадянства України (а.с.6).
Відповідно до Свідоцтва про неповну середню освіту серії НОМЕР_1 , від 05 червня 1989 року ОСОБА_1 здобув неповно середню освіту Витачівській неповній середній школі Обухівського району Київської області Української РСР ( а.с.7).
Як вбачається із довідки Професійного ліцею м. Українки від 15 січня 2019 року за №13, ОСОБА_1 , 15 травня 1974 року дійсно навчався на денному відділенні середнього професійно-технічного училища № 2 м. Українки Київської області з 01 вересня 1989 року по 01 липня 1992 року за професією «Слюсар-вентиляційник по виготовленню деталей та вузлів системи вентиляції, кондиціонування повітря, пневмотранспорту та аспірації» (а.с.11).
Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 , м.Київ по стройовій частині від 01 грудня 1992 року №248 ОСОБА_1 прибув для проходження дійсної строкової служби, призваний Обухівським РВК Київської області 30 листопада 1992 року, зарахований до списків особового складу частини з 01 грудня 1992 року (а.с.10).
Як вбачається з довідки, виданої 15 лютого 2019 року за вих. №65 секретарем виконавчого комітету Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області, про те, що мати ОСОБА_1 , 1974 року народження ОСОБА_2 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 в період з 01 січня 1985 року по 01 січня 2000 року (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 25 квітня 2008 року, мати заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у віці 55 років у м. Обухів, Київської області про що у Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №9 (а.с.29).
Як вбачається з довідки, виданої 15 лютого 2019 року за вих. №64 секретарем виконавчого комітету Витачівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 , 1974 року народження дійсно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 в період з 01 січня 1985 року по 01 січня 2000 року (а.с.9), вказана обставина також підтверджена належним чином завіреними копіями з погосподарської книги Витачівської сільської ради за 1985-1990 року, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки (а.с.43-47).
Згідно довідки депутата Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області від 09 січня 2019 року, ОСОБА_1 з 05 лютого 2010 року проживає в АДРЕСА_3 (а.с.5).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.
Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2018 року справа №363/214/17.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних , релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.
Згідно ст.1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Судом встановлено, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 05 червня 1989 року по даний час, а отже на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) підтверджується дослідженими судом доказами, а тому, суд прийшов до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 80, 81, 293-294, 315, 354 ЦПК України, Закону України «Про громадянство України», суд,
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Васильківський районний відділ управління державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.
Встановити факт, постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України на момент проголошення незалежності 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 31 січня 2020 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко