КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, постановленого суддею Жовтоватюк В.С. 07 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком,

У С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, мотивуючи тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2012 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживала з матір`ю, яка чинила перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною, тому він звертався до суду, який визнав цей факт та встановив часи спілкування батька з сином. З березня-квітня 2013 року син проживає з батьком за адресою реєстрації останнього. Відповідач могла забирати сина на канікули, на відпочинок. З огляду на те, що дитини постійно проживає з батьком, який повною мірою займається її вихованням та розвитком, створює належні умови життя та розвитку, позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього сина з ним, оскільки так буде якнайкраще забезпечено права та інтереси дитини.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, вказує, що дитина постійно проживає разом із нею, вважає за недоцільне приймати до уваги як належний та допустимий доказ акт про фактичне проживання осіб у житловому приміщенні від 03.10.2019 року у складі 4-х осіб: батько мати, двоє синів, оскільки рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року було визначено порядок побачень батька з малолітнім сином, тому логічним є, що дитина, проводячи час з батьком, проводить час у його квартирі і тому будуть наявні докази перебування дитини в квартирі позивача. Крім того, вважає, що висновок органу опіки та піклування не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки прийнятий із суттєвим порушенням Постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, а саме не було надано довідку про сплату аліментів, не було складено акту обстеження умов проживання дитини. Також вказує, що оскільки у позивача немає постійної зайнятості, неможливо визначити місце проживання дитини разом із ним. Крім того, суд не звернув увагу на те, що на утриманні позивача знаходиться ще одна дитина.

У суді апеляційної інстанції відповідач та її представник підтримали апеляційну скаргу із підстав, що викладені в ній та просили її задовольнити.

Представник позивача та позивач ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив із того, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Однак, колегія суддів вважає, що суд неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що 02.10.2012 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , зареєстрований 30.12.2005 у Відділі РАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є сторони у справі (а.с.10).

Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами 1 та 2 ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі мешкають окремо . Протягом тривалого часу між ними існує спір щодо місця проживання та щодо виховання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

20 листопада 2012 року Солом'янським районним судом м.Києва було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , 2008 року народження з матір'ю ОСОБА_2

4 березня 2013 року Солом`янським районним судом м.Києва було постановлено рішення про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та визначено дні і години їх спілкування.

Як зазначено в самій позовній заяві з 1 вересня 2019 року тимчасово син сторін проживав з батьком аж до розгляду справи судом першої інстанції.

Згідно із актом про фактичне проживання осіб у житловому приміщенні від 03.10.2019, який складений в присутності трьох свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у квартирі позивача АДРЕСА_1 проживає родина із 4-х осіб, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 -батько дитини, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина батька та двоє синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.21).

Як встановлено судом апеляційної інстанції з 1 вересня 2020 року і до цього часу син мешкає разом із матір'ю.

З представлених суду доказів обох сторін вбачається, що і батько, і мати приймають участь у матеріальному забезпеченні сина кожний добровільно (а.с.23-25, 92-99), зазначену обставину не заперечувала і сама дитина. У суду немає підстав сумніватися в поясненнях дитини в цій частині, оскільки вони надавались хлопчиком з певною мірою засмучення через перебування з незнайомими людьми в судовій установі , однак, сміливо та послідовно .

Відповідно до інформації від 08.10.2019, 12.11.2019, наданою середньою загальноосвітньою школою №26 м. Києва ОСОБА_4 навчається у закладі з 21.08.2018. За час навчання батько відвідував батьківські збори, цікавився успішністю та поведінкою сина, приймав активну участь у житті класу. Мати дитини двічі у минулому році спілкувалася із класним керівником.

12.11.2019 під час бесіди з працівниками служби малолітній ОСОБА_4 повідомив, що проживає у батька , іноді може пожити до місяця з мамою, а іноді проводить з нею час на вихідних.

У відповідних положеннях Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено:

Стаття 3 В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що і мати і батько люблять сина та піклуються про нього.

Син постійно проживав з матір'ю, однак, періодично мешкав з батьком.

На час розгляду справи судом апеляційної інстанції неповнолітній ОСОБА_4 , 2008 року народження , за згодою сторін по справі та самої дитини мешкає із матір`ю ОСОБА_2 і з цього приводу спору між сторонами на даний час практично не існує.

Тому з урахуванням обставин, що фактично склалися на час розгляду справи, з урахуванням, що 20 листопада 2012 року Солом`янським районним судом м.Києва було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , 2008 року народження з матір`ю ОСОБА_2 і підстав для перегляду обставин, які були встановлені на той час судом немає, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з ним.

Колегія суддів не приймає до уваги висновки органу опіки та піклування, так як він вчинений без належного дослідження всіх обставин , носить односторонній характер, а саме не вчинено обстеження умов проживання дитини з матір`ю, її ставлення до своїх батьківських обов`язків. Висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Постанова Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: