П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року м. Київ

Справа № 22-2555 Головуючий у1-й інстанції - Литвиненко О. Л.

Унікальний № 355/1166/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Баришівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , третя особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області, про скасування усиновлення та виключення відомостей про батька з актових записів про народження дітей,-

у с т а н о в и л а:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 пред`явив в суд позов до Органу опіки та піклування Баришівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , третя особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області, про скасування усиновлення та виключення відомостей про батька з актових записів про народження дітей, в якому просив скасувати усиновлення ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та виключити з актових записів про народження дітей відомості про батька ОСОБА_2 (а.с. 2-3).

Позов обґрунтовував тим, що на підставі рішення Іванівського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року позивач разом з дружиною ОСОБА_1 усиновив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесено зміни до актових записів про народження дітей та в графі батько вказано « ОСОБА_2 », в графі мати « ОСОБА_1 ». Після розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_1 та переїзду до іншого місця проживання між позивачем та дітьми стосунки значно погіршилися, склались неприязні відносини, діти категорично відмовляються спілкуватися з позивачем. ОСОБА_2 переконаний , що більше не може виховувати даних дітей, проживати разом з ними і бути їм батьком.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити (а.с.80-83).

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 ,представник Органу опіки та піклування Баришівської районної державної адміністрації Київської області та представник третьої особи не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відділ реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області надали заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 усиновили ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесено зміни до актових записів про народження дітей та в графі батько вказано « ОСОБА_2 .», в графі мати « ОСОБА_1 ». Суду не надано копію вказаного рішення для перевірки достовірності вказаного факту.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області розірвано шлюб між ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, подружні стосунки припинили, спільного господарства не ведуть, відповідачка проживає разом з усиновленими дітьми.

Позивач у 2015 році добровільно звернувся до компетентних органів з заявою про усиновлення дітей, але у подальшому відносини між подружжями погіршились, що призвело до розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач підтвердив, що у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, вважає що оскільки він з дітьми майже не спілкується, то підстав для сплати аліментів не має. ОСОБА_2 не звертався до органів опіки та піклування з приводу встановлення режиму спілкування з дітьми, свідомо самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків батька по вихованню дітей.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , районний суд вважав, що визнання позову відповідачкою та представником відповідача не може бути прийняте судом, оскільки задоволення позову буде суперечити вимогам чинного законодавства та інтересам дітей.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 . апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 відповідають обставинам справи.

Норми матеріального права до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.72 звор.-73).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до частини першої статті 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

За змістом статті 14 Європейської конвенції про усиновлення, ратифікованої Законом України від 15 лютого 2011 року № 3017-IV, лише за рішенням компетентного органу усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

З матеріалів справи убачається, що Баришівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області при розгляді справи у суді першої інстанції прози позовних вимог ОСОБА_2 не заперечував (а.с.33, 36).

13 вересня 2019 року ОСОБА_1 надала до районного суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі (а.с.44).

Відповідно до протоколу судового засідання від 08 листопада 2019 року представник Відділу реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області Майорова Т. І. позов визнала (а.с.70).

За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даній справі районний суд обґрунтовано не прийняв визнання відповідачами позову, оскільки заявлені вимоги не підтверджені доказами, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову всупереч інтересам усиновлених дітей.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даній справі, виходячи з підстав заявленого позову, підлягають доказуванню обставини наявності, незалежно від волі усиновлювача, між усиновлювачем і дітьми стосунків, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Указані обставини не доведені жодними доказами. Тому, незважаючи на наявність визнання позову відповідачами, районний суд обґрунтовано вважав встановленою відсутність правових підстав для позбавлення дітей батьківського піклування та відмовив у позові.

З огляду на таке доводи апеляційної скарги відповідача про те, що скасування усиновлення необхідне для якнайкращого забезпечення інтересів дітей та не суперечитиме інтересам дітей, оскільки стосунки між позивачем та дітьми погіршилися, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.

Сторона помилково ототожнює поняття скасування усиновлення із поняттям позбавлення батьківських прав, які мають різні правові наслідки.

Аргументи апеляційної скарги про те, що розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та переїзд позивача до іншого місця проживання перешкоджають реалізації батьком своїх обов`язків свідчать лише про конфлікт позивача з колишньою дружиною, однак не доводять обставин існування між позивачем та дітьми стосунків, які роблять неможливими виконання позивачем своїх батьківських обов`язків та не свідчать про невідповідність усиновлення інтересам дітей.

Тому апеляційний суд повторно наголошує, що визнання ОСОБА_1 позову про скасування усиновлення суперечить закону та порушує інтереси дітей, водночас позивачем не доведено наявність зазначених ним підстав для скасування усиновлення (ч. 1 ст. 238 СК України).

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 січня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома