ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м.Херсон

Номер справи: 658/3201/19

Номер провадження 22-ц/819/1784/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Плохотніченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Терещенко О.Є. від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Вознюк Олександр Віталійович, звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 11.01.2018 року по 13 травня 2019 року вона перебувала у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

13 травня 2019 року її звільнено з роботи за згодою сторін згідно наказу № 4 від 10.05.2019. При цьому, відповідачем була нарахована та невиплачена заробітна плата у розмірі 4316,04 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість по заробітній платі за квітень 2019 року, 2316,04 грн - заборгованість по заробітній платі за травень 2019 року, а також відповідачем при звільнені невиплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 6800,00 грн. Зазначила, що вказані обставини підтверджуються розрахунковим листком та довідкою про доходи.

На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4316,04 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6800,00 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 4316,04 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6800 грн, всього 11 116,04 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В ході апеляційного розгляду ФОП ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити та пояснила, що по заробітній платі всі суми ОСОБА_2 отримала, в тому числі при звільненні. Просила долучити до матеріалів справи докази перебування ОСОБА_2 у відпустці в грудні 2018 року, поважності причин неподання цих доказів в суді першої інстанції навести не може.

Клопотання ФОП ОСОБА_1 про долучення додаткових доказів залишено без задоволення, як заявлене з порушенням вимог процесуального закону, без обґрунтування подачі на стадії апеляційного розгляду.

ОСОБА_2 та адвокат Вознюк О.В., який діє в її інтересах, апеляційну скаргу не визнали, просять її залишити без задоволення та пояснили, що заробітна плата за квітень 2019 року недоплачена в сумі 2000 грн, отримання за платіжними відомостями двох виплат у квітні 2019 року в сумі 1861 грн та 1865 грн не оспорюють. Розрахунки та підстави позовних вимог в цій частині навести не можуть, вважають, що за квітень нараховано мінімальну заробітну плату та недоплачено ще 2000 грн. За травень 2019 року не виплачено розрахунок в сумі 2316,04 грн, однак підпис ОСОБА_2 в платіжній відомості про отримання цієї суми заперечують, однак не оспорюють шляхом проведення експертизи та не спростовують іншими доказами. Щодо відпускних пояснили, що позивачка у відпустку не ходила жодного разу, а тому компенсація підлягає стягненню в повному обсязі, розрахунок не подали.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_2 11.01.2018 року прийнято до ФОП ОСОБА_1 на посаду продавця продовольчих товарів та 13.05.2019 року звільнено з вказаної посади за згодою сторін (а.с. 4).

Відповідно до умов трудового договору від 11.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зобов`язалася виконувати роботу продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_1 , а остання зобов`язалася виплачувати заробітну плату у розмірі 3750 грн на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Договором встановлено час виконання робіт - не більше 40 годин на тиждень, тривалість щорічної оплачувальної відпустки 24 календарні дні (а.с. 5).

Згідно копії розрахункового листка за травень 2019 року ОСОБА_2 виплачено компенсацію за невикористану відпустку в кількості 8 календарних днів в сумі 1047 грн та заробітну плату за 7 відпрацьованих днів (55 годин) в сумі 1400 грн (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку компенсації за невикористану відпустку, наданого відповідачем, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 склала 130,94 грн (а.с. 38).

Згідно довідки про доходи, виданої ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 нараховано заробітну плату за квітень 2019 року в сумі 4200 грн та за травень 2019 року в сумі 2447,52 грн (а.с. 8).

Відповідно до копії відомості на виплату готівки № 7 та № 8 та копії розрахункової відомості, за квітень 2019 року ОСОБА_2 виплачено 1861,65 грн та 1865,13 грн (а.с. 40, 41).

Згідно копії відомості на виплату готівки № 9 та копії розрахункової відомості, за травень 2019 року ОСОБА_2 під підпис виплачено 2316,04 грн (а.с. 36, 37).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 прийнята на роботу 11.01.2018 року з оплатою в розмірі мінімальної заробітної плати. За квітень та травень 2019 року згідно платіжних відомостей, не оспорених позивачкою, виплачено всього відповідно за мінусом податків 3726,78 грн та у травні 2316,04 грн. Вказані суми відповідають відомостям з Реєстру застрахованих осіб, згідно якого у квітні нараховано 4200 грн, а у травні 2447,52 грн (а.с. 58).

З огляду на викладене, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів виплати заробітної плати позивачці за квітень 2019 року двома платежами на загальну суму 3726,78 грн та травень 2019 року в сумі 2316,04 грн, які не оспорені та не спростовані в передбаченому законом порядку, вимоги позивачки про стягнення 2000 грн в рахунок невиплаченої заробітної плати за квітень 2019 року та 2316,04 грн за травень 2019 року є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними належними і допустимим доказами.

Отже, суд першої інстанції не взявши до уваги докази виплати заробітної плати у квітні і травні 2019 року, дійшов помилкового висновку про задоволення зазначених позовних вимог щодо стягнення невиплаченої заробітної плати та рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

В частині компенсації виплаченої в травні 2019 року за невикористану відпустку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивачці нараховано та виплачено компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки у 2019 році з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та відповідно до розрахунку компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 11.01.2019 року по 13.05.2019 року (130,94 грн х 8 днів = 1047,52 грн). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази використання позивачкою відпустки 24 календарні дні, передбачені трудовим договором за 2018 рік період роботи з 11.01.2018 року по 11.01.2019 року. Отже, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 3142,56 грн в рахунок компенсації за 24 дні невикористаної відпустки за 2018 рік (130,94 грн х 24 календарні дні = 3142,56 грн).

Таким чином, позовні вимоги в частині невиплаченої заробітної плати позивачкою не доведені та не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення невиплаченої заробітної плати за квітень та травень 2019 року в загальній сумі 4316,04 грн. Окрім того, стягнута судом першої інстанції сума компенсації за невикористану відпустку заявлена позивачкою в розмірі 6800,00 не обґрунтована та підлягає стягненню у зменшеному розмірі з урахуванням наведених вище обставин.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 4316,04 грн з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. Це ж рішення суду в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за невикористану відпустку підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення з 6800 грн до 3142,58 грн, а всього з 11 116,04 грн до 3142,58 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір, стягнутий з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь держави, підлягає зменшенню з 840,80 грн до 237,69 гривень.

В решті це ж рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року, - скасувати в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 4316,04 грн з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Це ж рішення суду в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за невикористану відпустку змінити зі зменшенням суми стягнення з 6800 грн до 3142,58 (три тисячі сто сорок дві гривні 58 копійок) гривень, а всього з 11 116,04 грн до 3142,58 (три тисячі сто сорок дві гривні 58 копійок) гривень.

Судовий збір, стягнутий з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь держави, зменшити з 840,80 грн до 237,69 (двісті тридцять сім гривень 69 копійок) гривень.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 22 грудня 2020 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова