Справа № 266/3914/20
Провадженя№ 2/266/789/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.12.2020 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Курбанової Н.М.,
за участі секретаря судового засідання Макогон С.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.
Вточнивши позовні вимоги, в остаточній редакції посилався на те, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 08.10.2012р., працює мотористом 1 класу-матрос 2 класу. З квітня 2019р. відповідач нараховує заробітну плату, але не виплачує її у повному обсязі, у зв`язку з чим наявна загальна сума заборгованості за період з 01.06.2020 р. по 31.10.2020 р. у сумі 34 901,04 грн., яка складається з: в червні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 15 453,17 грн., до виплати - 12 439,80 грн., виплачено 11 852,12 грн. заборгованість по заробітній платі за червень 2020 р. - 587,68 грн.; в липні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 9 316,06 грн., до виплати -7499,43 грн., виплачено 79,97 грн. заборгованість по заробітній платі за липень 2020 р. - 7419,46 грн. В серпні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 11 042,23 грн., до виплати - 7889,00 грн., виплачено 0 грн. заборгованість по заробітній платі за серпень 2020 р. - 8 889,00 грн. В вересні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 10 900,24 грн., до виплати - 8 774,70 грн., виплачено 0 грн. заборгованість по заробітній платі за вересень 2020 р. - 8 774,70 грн. В жовтні 2020 року нарахована заробітна плата в розмірі 11 466,09 грн., до виплати - 7230,20 грн., виплачено 0 грн. заборгованість по заробітній платі за жовтень 2020 р. - 9 230,20 грн. Крім того, позивач зазначив, що внаслідок невиплати йому заробітної плати відповідачем ТОВ «СРЗ», був порушений для нього уклад життя, що завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернутися до суду за захистом свого порушеного права, втратах немайнового характеру, тобто завдано йому моральну шкоду. Несвоєчасна виплата заробітної плати в дуже значній для нього та його родини сумі призвела до погіршення його матеріального стану та поглибленню душевних страждань через відчуття незахищеності та неможливості забезпечити себе та свою родину найнеобхіднішим для нормального існування, що принижує його. Він відчуває несправедливість по відношенню до себе свого роботодавця через його бездіяльність, що виражається в невиплаті нарахованої йому заробітної плати за роботу, яку він виконує регулярно та сумлінно. Розмір завданих йому моральних страждань він оцінює у 2000,00 грн. У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі на його користь за період з 01.06.2020 р. по 31.10.2020 р. у сумі 34 901,04 грн., у відшкодування понесеної моральної шкоди 2000,00грн. та судовий збір у розмірі 840,80грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2020 року відкрито провадження по справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження, зобов`язано відповідача надати суду довідку про нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період його роботи в ТОВ «СРЗ» з 01.03.2020р. по 31.07.2020р.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2020 року, застосовано до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» ОСОБА_2 захід процесуального примусу у вигляді штрафу.
06.11.2020р. представник відповідача направив до суду довідку про нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період його роботи в ТОВ «СРЗ» з 01.03.2020 р. по 31.07.2020 р.
07.12.2020р. представником позивача надане клопотання про скасування заходів процесуального примусу, оскільки ухвалу суду виконано, а відомості було надано суду несвоєчасно через складну епідемічною ситуацією в країні, знаходження відповідальних працівників на самоізоляції.
16.12.2020р. представник відповідача направив до суду довідку про нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період його роботи в ТОВ «СРЗ» з 01.06.2020 р. по 31.10.2020 р.
Суд, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94КЗпП України, заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Судом встановлено, що з трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 26.09.1977р. на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що останній з 08.10.2012р. прийнятий ТОВ «СРЗ» до механічного цеху токарем 3 розр., 10.04.2013р. переведено мотористом 1 класу, учнем матросу (а.с. 16-17).
З розрахункового листа ТОВ «СРЗ» за серпень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 не отримав заробітну плату на кінець місяця у сумі 3895,72 грн. (а.с. 48).
Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці».
Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно з положеннями законодавства з заробітної плати має проводитись відрахування податків та обов`язкових платежів, тому при виплаті відповідачем відповідних сум, належить утримати з них передбачені законом податки і обов`язкові платежі.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У відповідності із п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, йому була спричинена моральна шкода, бо відсутність належних до виплати коштів потребувало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, але заявлений позивачем розмір моральної шкоди 2000,00 грн. є, на думку суду, завищеним.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав та приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 800,00 грн.
Вирішуючи клопотання представника позивача про скасування заходів процесуального примусу суд приходить до наступного.
Статтею 143 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Відповідно ч. 1 ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.
Відповідно до ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.
Відповідно ч. 6 ст. 148 ЦПК України, суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.
Враховуючи те, що позивач виправив допущене порушення та надав докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду, накази ТОВ «СРЗ» № 95 від 22.04.2020р. «Щодо доповнень про обмеження на ТОВ «СРЗ» для запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби» та № 155 від 08.07.2020р. щодо посилення карантинних заходів на ТОВ «СРЗ» для запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби», суд вважає за можливе скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.10.2020р. в частині застосування до Генерального директора ТОВ «СРЗ» ОСОБА_2 захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 2102 грн.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі частково задоволені судом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. за вимоги немайнового характеру на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354, 430 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди задовольнити частково.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» судовий збір в доход держави у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
В задоволенні решті позовних вимог відмовити.
Скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.10.2020р. по справі № 266/3914/20 в частині застосування до Генерального директора ТОВ «СРЗ», ОСОБА_2 , заходу процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1,0 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2102 грн.
Копію рішення суду надіслати до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) для виконання в частині скасування штрафу стосовно ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 20.12.2020 року.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

Товариство з обмеженою відповідальністю «СРЗ», 87510, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, буд. 2,