Провадження № 2/317/37/2020
Справа № 317/961/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Долинської сільської ради Запорізького району до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про зобов`язання звільнити самовільно заняту земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом звільнення від будівель і споруд, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , про зобов`язання звільнити самовільно заняту земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом звільнення від будівель і споруд.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що за результатом моніторингу земельних ділянок, що перейшли із державної власності в комунальну власність Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 22.12.2018 року № 8-2317/15-18-СГ було встановлено: за межами с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, земельна ділянка під кадастровим номером :04:001:5001 самовільно використовується гр. ОСОБА_4 . Зазначена ділянка є комунальною власністю позивача згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 221). На даній земельній ділянці загальною площею 103,2 кв.м., розміщено об`єкт нерухомості кафе літ. А, вбиральня літ.Б; замощення І.ІІ, ворота № 2.5. паркан № 3.4, трансформатор № 1 за адресою: АДРЕСА_1 ж, первинну реєстрацію права власності на даний об`єкт нерухомості було зареєстровано за ОСОБА_5 (в подальшому за договором купівлі-продажу відчужено ОСОБА_4 ) на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.10.2008 року, справа № 2-1751 за 2008 рік. Дане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці щодо якої не приймалось рішення власником про її передачу у власність або користування, за відсутності необхідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт. Крім того в Договорі купівлі-продажу від 05.06.2018 року земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості загальною площею 0,2100 га зазначено кадастровий номер :07:001:1242, при цьому згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 18-8-0.2-6891/2-18 від 13.11.2018 року зазначено, що інформація стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:1242 у відомостях Державного земельного кадастру відсутня, що вказує на нікчемність вчиненого правочину.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені у позові повністю підтримав та пояснив, що жодних документів підтверджуючих передачу земельної ділянки у власність або користування будь-якій особі державними органами не надавалися та не було здійснено її землевідводу для цих цілей. Крім того згідно інформації отриманої від Головного управлдіння Держгеокадастру у Запорізькій області щодо відсутності кадастрового номеру :07:001:1242 у відомостях Державного земельного кадастру робить недійсним Договір купівлі-продажу від 05.06.2018 нерухомого майна кафе літ. А, розташованого на зазначеній вище земельній ділянці і відповідно ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. А отже на думку представника позивача однією з підстав недійсності вказаного правочину є недодержання нотаріальної форми угоди сторонами. У зв`язку із зазначеними обставинами просив суд зобов`язати ОСОБА_4 повернути самовільно заняту ділянку площею 0,2100 га, що розтасована по АДРЕСА_2 , з приведенням земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом знесення розташованого на земельній ділянці кафе літ. А.

Представник відповідача адвокат Білицький Є.М., позовні вимоги не визнав та дав наступні пояснення, що 05.06.2018 року укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) за яким Продавець передав належне йому на праві приватної власності кафе літ. А, у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти у власність кафе літ. А, за яку вона сплатила передбачену цим Договором грошову суму Продавцю, зазначений Договір посвідчений 05.06.2018 року нотаріусом Карташовою Т.М. за реєстраційним № 1407.

Об`єкт нерухомості, який відчужується за даним Договором, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Об`єкт нерухомості, який відчужується, належав Продавцю на підставі Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.10.2008 року, справа № 2-1751 за 2008 рік, зареєстрованого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.12.2008 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 25742701, в книзі: 1, номер запису 16, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на вищезазначене кафе літ. А, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області Ткаліч В.О., 05.02.2015 року, номер запису про право власності: 8653644, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 34417334, виданим державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області 03.03.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21 (п. 1.3. Договору).

На момент укладання договору нотаріусом було перевірено документи, що посвідчують право власності рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.10.2008 року, справа № 2-1751 за 2008 рік, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 34417334, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області 03.03.2015 року, та технічним паспортом на вищезазначене кафе літ. А, виготовленого Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації» станом на 13.10.2008 року, реєстрацію поточних змін внесеної 11.12.2008 року на земельній ділянці розташовано: кафе цегла, загальною площею 103,2 кв.м., позначене в плані літерою «А», вбиральня, позначена в плані літ. «Б», замощення, позначене в плані цифрами «№ 2, 5», паркани, позначені в плані цифрами «№ 3,4».

Земельна ділянка, на якій розташований Об`єкт нерухомості, загальною площею 0,210 гектарів, має кадастровий номер :07:001:1242.

Продаж за Договором купівлі-продажу було здійснено за 84 000,00 грн.

Крім того, попередній власник ОСОБА_5 передав Відповідачу Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для розташування торгівельного комплексу з надання послуг жителям територіальної громади, затверджений Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 952 від 19.10.2012 року щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки в оренду терміном на 12 років, та передачею громадянину ОСОБА_5 в оренду терміном на 12 років земельної ділянки загальною площею 0,2100 га із земель запасу Розумівської сільської ради за межами населених пунктів для розташування торгівельного комплексу з надання послуг жителям територіальної громади.

Тобто попереднім власником нерухомого майна були отримані дозволи на відведення земельної ділянки під нерухомим майном.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є: диспозитивність (п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Предмет позову - матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 05.06.2018 року між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна кафе літ. А, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначений об`єкт нерухомості, який відчужується, що є предметом цього договору, належить продавцю на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.10.2008 року, (справа № 2-1751 за 2008 рік), зареєстрованого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.12.2008 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 25742701, в книзі: 1, номер запису 16, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на вищезазначене кафе літ. А, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області Ткаліч В.О., 05.02.2015 року, номер запису про право власності: 8653644, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 34417334, виданим державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області 03.03.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 21 (п. 1.3. Договору).

Відповідно до документа, що посвідчує право власності рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.10.2008 року, (справа № 2-1751 за 2008 рік), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 34417334, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області 03.03.2015 року, та технічним паспортом на вищезазначене кафе літ. А, виготовленого Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації» станом на 13.10.2008 року, реєстрацію поточних змін внесеної 11.12.2008 року на земельній ділянці розташовано: кафе цегла, загальною площею 103,2 кв.м., позначене в плані літерою «А», вбиральня, позначена в плані літ. «Б», замощення, позначене в плані цифрами «№ 2, 5», паркани, позначені в плані цифрами «№ 3,4».

Земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості, загальною площею 0,210 гектарів, кадастровий номер :07:001:1242 (п. 1.4 Договору).

Продаж цей сторони здійснили за 84 000 грн. 00 коп., яку сторони вважають справедливою, її розмір не пов`язаний із збігом впливу важких для сторін обставин. Зазначену грошову суму Покупець сплатила Продавцю, готівкою всю повністю до підписання цього договору (п. 2.1. Договору).

Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

ЦК України встановлює вимоги до правочинів, зазначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

- Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

- Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

- Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України, в якій надано поняття правочину, що це погоджена дія осіб, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, яка може бути спростована насамперед нормою закону, що містить відповідну заборону.

У силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Правовідносини щодо права власності на нерухоме майно врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативними актами України.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Відповідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК України).

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.06.2018 року зазначено, що право власності на будівлі у продавця ОСОБА_5 виникло на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.10.2008 року, (справа № 2-1751 за 2008 рік) (а.с.47).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами(ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Вказане рішення ніким не оскаржувалося та є чинним.

Таким чином уклавши Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 05.06.2018 року, посвідчений нотаріусом Карташовою Т.М. та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно сторонами було дотримано усіх вимог передбачених чинним законодавством України для даного правочину.

Для вказаної категорії договорів відсутня така суттєва умова укладання договору, як зазначення кадастрового номеру земельної ділянки.

В матеріалах справи є Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для розташування торгівельного комплексу з надання послуг жителям територіальної громади складений Приватним підприємцем ОСОБА_6 та погоджений з відділом Держкомзему у Запорізькому районі запорізької області (а.с.88-143).

В Проекті землеустрою зазначено щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 12 років гр. ОСОБА_5 загальною площею 0,2100 га для розташування торгівельного комплексу з наданням послуг жителям територіальної громади району із земель запасу Розумівської сільської ради (пасовище), поштова адреса: АДРЕСА_2 .

На земельній ділянці розташована будівля, яка належить гр. ОСОБА_5 , на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.10.2008 року (справа № 2-1751 за 2008 рік), витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно в орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 11.12.2008 року.

Згідно Рішення № 9 від 03.12.2005 року Розумівської сільської ради, Запорізького району, Запорізької області вбачається, що торгівельному комплексу присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 .

На дану земельну ділянку визначені наступні обмеження (обтяження) прав користування земельною ділянкою: 01.01.05 охоронна, зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи.

Інших обмежень (обтяжень) прав користування земельною ділянкою та земельні сервітути невстановлені.

Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель земельна ділянка віднесена до земель Секція В Землі житлової та громадської забудови. Підрозділ 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Кваліфікація угідь згідно формою № 6-зем:34. Забудовані землі: 42 Землі комерційного та іншого користування.

Дані про земельну ділянку, що передається в оренду, занесені до графічної та семантичної бази автоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру та їй присвоєно кадастровий номер (а.с.121).

Під час судового засідання представником відповідача на запитання представника позивача було надано суду Розпорядження голови районної державної адміністрації № 952 від 19.10.2012 року про затвердження проекту землеустрою про передачу громадянину ОСОБА_5 в оренду терміном на 12 років земельної ділянки загальною площею 0,2100 га із земель запасу Розумівської сільської ради за межами населених пунктів для розташування торгівельного комплексу з надання послуг жителям територіальної громади .

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч. 1 ст. 377 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні(ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статі 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод`від 17.07.1997р. в якому закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантуєзахист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» у питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

У рішенні в справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року (заява № 25921/02) Європейський суд з прав людини зазначив про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

При цьому у рішенні Європейський суд з прав людини від 16 лютого 2017 року в справі «Кривенький проти України» (заява № 43768/07) наголошено, що позбавлення особи права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому необхідно зазначити, що стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, відповідно до вимог статті 377 ЦК України, 120 ЗК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 6 вказаної Конвенції ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Позивач до відповідачки в позасудовому порядку з вимогами про звільнення земельної ділянки, сплати земельного податку або с пропозиціями про укладення договорів оренди не звертався.

На час розгляду справи в суді представник позивача не відповіла на запитання, чи вважають вони будівлі на спірній земельній ділянці самовільно побудованими. Позивач зазначив, що вважає договір купівлі-продажу зі ОСОБА_4 нікчемним, щодо прав третьої особи на нерухоме майно пояснень чітких не надала. Наполягала саме на знесенні розташованого на земельній ділянці кафе літ.А., щодо інших характеристик щодо приведення земельної ділянки у придатність вимог не висувала. Стороною договору купівлі-продажу нерухомого майна Долинська сільська Рада Запорізького району Запорізької області не була, договір учасники договору не оспорювали та він є укладеним.

Позовні вимоги щодо знесення нерухомого майна, яке придбане у законний спосіб, та при наявності затвердженого проекту землевідводу під земельну ділянку у будь-якому випадку буде свавільним втручанням в право Відповідача мирно володіти своїм майном та порушить право власності, що є не припустимим.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та практика Європейського суд з прав людини вважаю, позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 81, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, 377, 316,321,328,334, 203,215 ЦК України, ст.120, 125 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 про зобов`язання звільнити самовільно заняту земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом звільнення від будівель і споруд відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення буде виготовлено 31 січня 2020 року.

Суддя І.Б. Громова