Справа № 183/2324/18
№ 2/183/276/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
23 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків заяви.
Ухвалою суду від 08 червня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку тим, що останній не усунув її недоліки.
17 липня 2018 року на ухвалу суду від 08 червня 2018 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, справу направлено до Апеляційного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області відкрите провадження за апеляційною скаргою.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2018 року скасовано, справу повернуто до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
12 вересня 2018 року ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 24 квітня 2018 року про усунення недоліків позовної заяви, звернувся до суду з позовом, згідно якого усунув недоліки первісної заяви.
Внаслідок скоєння ДТП, автомобілю «Мазда» спричинені механічні пошкодження.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року відповідача ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн., яка постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року була скасована, а провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В той же час, позивач зазначає, що апеляційна інстанція дійшла такого висновку, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази підтвердження чи однозначного спростування вини ОСОБА_2 у недотриманні п. 10.1 ПДР України, що на переконання апеляційного суду, можуть лише свідчити про недоведеність вини особи, а не спростовувати її взагалі.
ОСОБА_1 вважає, що вина відповідача ОСОБА_2 в скоєнні останнім дорожньо-транспортної пригоди підтверджується висновками експертного автотехнічного дослідження № 6/10.1/20 від 27 березня 2018 року, проведеного на замовлення представника позивача.
Вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 42 159,12 грн.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ СК «Провідна».
Згідно п. 9.2 ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 грн. на одного потерпілого.
15 грудня 2017 року ПрАТ СК «Провідна» відшкодувала позивачу ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 41 450,82 грн., за винятком суми франшизи в розмірі 500,00 грн.
Зокрема позивач поніс витрати на проведення експертного автотехнічного дослідження в розмірі 675,36 грн.
В зв`язку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 1175,36 грн., яка складається з: франшизи 500,00 грн. витрати на проведення експертного автотехнічного дослідження 675,36 грн., а також судові витрати в розмірі 704,80 грн.
Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника останній просив слухати справу за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву до суду не надав.
Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.
Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року відповідача ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.
В той же час, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року зазначена вище постанова суду першої інстанції була скасована, а провадження у справі стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зі змісту мотивувальної частини постанови вбачається, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України.
Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ГАЗ 330214 СПГ», д.н. НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ СК «Провідна», що підтверджується полісом № АК/0173711 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 липня 2016 року.
Власником транспортного засобу «ГАЗ 330214 СПГ», д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Мазда-323», д.н. НОМЕР_3 застрахована, що підтверджується полісом № АМ/1075274 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 червня 2017 року.
Власником транспортного засобу «Мазда-323», д.н. НОМЕР_3 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .
15 грудня 2017 року ПрАТ СК «Провідна» здійснила позивачу ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 41 659,12 грн., за мінусом 500,00 грн. франшизи, що підтверджується платіжним дорученням № 0060865 від 15 грудня 2017 року.
Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд керується наступними нормами права.
Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приписами статті 1192 ЦК України визначено, що суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.
Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до положень частин 1-3статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однією із засад цивільного судочинства є диспозитивність, зміст якої визначено у статті 13 ЦПК України.
Відповідно до частини І статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Нормами ст. 76 - 80 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, достатності, допустимості.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 статті 81 ЦПК України)
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Зі змісту постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП вбачається,що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України.Саме обставина недоведеності вини ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, а отже, і у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, послугувала підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
У зв`язку з цим, 31 січня 2018 року та 20 березня 2020 року ПрАТ СК «Провідна» звернулася до позивача ОСОБА_1 з вимогою про повернення виплачених страховою компанією коштів позивачу на його картковий рахунок.
Таким чином,суд звертає увагу, що саме на позивача покладається обов`язок довести обставини ДТП, ступінь вини відповідача, причинний зв`язок між вчиненими останнім винними діями та наслідками ДТП.
Проте, всупереч вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_2 винен у скоєному ДТП.
Слід зазначити, що при розгляді цивільної справи ані позивачем, ані його представником не були заявлені клопотань про призначення судової авто-технічної експертизи з метою встановлення обставин ДТП, наявності технічної можливості у кожного із водіїв уникнути ДТП, або ж зменшити його наслідки; не подавали заяв про забезпечення доказів, які могли б обґрунтувати позовні вимоги, а лише обмежилися замовленням автотехнічної експертизи поза межами судового розгляду за відсутності учасників ДТП, яка була проведена згідно пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які були досліджені апеляційним судом під час перегляду постанови суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення; зокрема обмежилися викладенням своєї правової позиції відносно обставин справи у вмотивованій частині позовної заяви, у якій здійснили аналіз змісту пунктів Правил дорожнього руху, які на їх думку порушив відповідач ОСОБА_2 та обставини скоєння ДТП. Крім того, позивач та його представник не скористалися своїм процесуальним правом надати письмові пояснення суду, особистої участі у судових засіданнях під час розгляду справи, не брали.
В той же час, тлумачення позивачем та його представником у тексті позовної заяви окремих пунктів Правил дорожнього руху України не доводять вини ОСОБА_2 .
У протоколі від 27 червня 2017 року про адміністративне правопорушення зафіксовано про порушення відповідачем ОСОБА_2 п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи повний розвиток механізму зіткнення транспортних засобів викладено лише в поясненнях ОСОБА_2 , а в поясненнях ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 відсутні значні фрагменти розвитку механізму зіткнення транспортних засобів на стадії їх зближення, а тому механізм скоєння ДТП не встановлений. Крім того, висновком експертного дослідження № 10.1/057-Д від 28 серпня 2017 року, на який посилався суд апеляційної інстанції, проведеного на підставі заяви адвоката Радільчук Н.І. в інтересах ОСОБА_2 , згідно якого експерт через відсутність значних фрагментів розвитку механізму скоєння ДТП не зміг навіть вказати, як повинні були діяти учасники пригоди відповідно до ПДР України.
Сам собі протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення - це документ, яким лише зафіксовано факт скоєння адміністративного правопорушення, який підлягає доведенню у порядку, визначеному законом, а тому відповідно до положень статей 76-80 ЦПК України, не є доказом вини ОСОБА_2 .
Викладені в позовній заяві доводи та аргументи проте, що відповідач мав технічну можливість уникнути ДТП, є припущенням, тому судом відхиляються.
За наведених вище обставин, встановивши, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 є особою, відповідальною за завдані збитки, а саме, що ДТП сталася внаслідок протиправних дій відповідача та між протиправними діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.
На підставі викладено та керуючись, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.
Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою:АДРЕСА_2 ;
- третя особа: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 16 вересня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький