Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1293/20
Провадження № 2/191/393/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18.12.2020
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бондаренко Г.В.
за участю секретаря Лободи Т.О.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному часткову майні та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в цілому, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в цілому. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить ѕ частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 15.09.2004 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А., за реєстром №478, про що зроблено запис в реєстрову книгу Синельниківського БТІ №Д-18 стор. 42 за реєстровим №3478/Д-8. Власником ј частини вищевказаного об`єкта нерухомості є ОСОБА_2 , на підставі договору дарування, посвідченого 09.11.2000 року за №3995 приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Ситник О.В., про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ №Д-18 стор. 42 за реєстровим №3478/Д-8. З часу придбання позивачем 3/4 часток житлового будинку, на протязі більш як п`ятнадцять років він жодного разу не бачив власника ј його частки, так як він не проживав і не користувався своєю власністю. Ця частка будинку була більше як на 2/3 частини зруйнована вже станом на 2004 рік. Подальше зруйнування частини будинку ставило під загрозу існування власності позивача, так як обидві частки будинку мали частково спільну стіну та дах. Він безуспішно намагався знайти відповідача, щоб він подбав про свою власність. Так як він не утримував і не зберігав свою власність, як це передбачено ст. 360 ЦК України в 2019 році він звернувся до КП «СМБТІ» для визначення фізичного зносу конструктивних елементів об`єкту ј частки житлового будинку. Згідно договору дарування ОСОБА_2 отримав в дар ј частку житлового будинку житловою площею 18,0 кв.м., без господарських будівель і споруд. Як вказано у висновку комунального підприємства «Синельниківське МБТІ» станом на 08.04.2019 року: об`єкт обстеження ј частка житлового будинку А-1, прибудова а3-1, житловою площею 18,0 кв.м., адреса розташування: АДРЕСА_1 (на теперішній час ОСОБА_3 ), згідно шкали оцінки елементів будівлі оцінка її фізичного зносу «непридатний». Елементи будівлі у зруйнованому стані. При зносі 100% залишки елемента повністю ліквідовані. Отримуючи в дар ј частку житлового будинку в 2000 році відповідач розумів, що він отримує аварійну нерухомість, так як в архівах КП «СМБТІ» є його заява від 09.11.2000 року, що відсоток зносу ј частини житлового будинку складає 64, і що він ні до кого не матиме претензій. Таким чином, належна йому на праві власності ѕ частки трансформувалися в єдиний об`єкт нерухомості, без часток, тобто в одну ідеальну частку. Станом на 08.04.2019 року КП «СМБТІ» виготовлено технічний паспорт вже без урахування зруйнованої ј частки житлового будинку. В довідці КП «СМБТІ» №406 від 08.04.2019 року «про технічні показники» вказано, що при оформленні технічного паспорту в 2004 році до загальної площі будинку не входили неопалювальні площі прибудови та веранди, згідно існуючої на той час Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації. При виготовлені технічного паспорту станом на 08.04.2019 року, в матеріали технічної інвентаризації внесено зміни. Згідно з існуючою на теперішній час Інструкцією « Про порядок проведення технічної інвентаризації» від 24.05.2001 року з наступними змінами та доповненнями в 2010 року, 2012 року, 2018 року житловий будинок розподілено на : житловий будинок літ. А1-1, прибудови а3-1, а4-1, а5-1, а7-1, веранда літ а6-1, загальна площа житлового будинку 93,8 кв.м., житлова площа - 48.6 кв.м.
Просить припинити право ОСОБА_2 на 1/4 частку в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з її 100% руйнуванням; визнати за ним, ОСОБА_1 , право приватної власності, як на єдиний об`єкт нерухомості без часток, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93, 8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., а саме: А1-1 житловий будинок, А2-1 житлова прибудова, яка складається з: кухні -1, площею 11, 4 кв.м., кімнати 2 площею 14,0кв.м., кімнати 3 площею 18,6 кв.м., кімнати 4 площею 8,1 кв.м., кімнати 5 площею 7,9 кв.м., прибудови : а3-1, а4-1, а5-1, а7-1, веранда а6-1, Г лікню кухню, Ж гараж, З сарай, Б сарай, №3-4 огорожа.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що позивач є власником ѕ часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 15.09.2004 року за реєстром №478 приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А., про що зроблено запис в реєстрову книгу Синельниківського БТІ №Д-18 стор. 42 за реєстровим №3478/Д-8.
З договору дарування частини домоволодіння, посвідченого 09.11.2000 року за №3995 приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Ситник О.В., про що зроблено запис в реєстрову книгу БТІ №Д-18 стор. 42 за реєстровим №3478/Д-8 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником ј частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про технічні показники КП «Синельниківське МБТІ» №406 від 08.04.2019 року, при оформленні технічного паспорту в 2004 році до загальної площі будинку не входили неопалювальні площі прибудови та веранди, згідно існуючої на той час Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації. При виготовлені технічного паспорту станом на 08.04.2019 року, в матеріали технічної інвентаризації внесено зміни, житловий будинок розподілено на : житловий будинок літ. А1-1, прибудови а3-1, а4-1, а5-1, а7-1, веранда літ а6-1, загальна площа житлового будинку 93,8 кв.м., житлова площа - 48.6 кв.м.
Висновком КП «СМБТІ» від 08.04.2019 року « Про визначення зносу конструктивних елементів об`єктів» - ј частки житлового будинку А1-1 з прибудовою а3-1, за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що на підставі обстеження будівлі були одержані дані про величину фізичного зносу його окремих елементів, та зроблено висновок, що вищезазначена будівля має фізичний знос 100%. Згідно шкали оцінки елементів будівлі оцінка фізичного зносу: « непридатний»; елементи будівлі знаходяться у зруйнованому стані; при зносі 100% залишки елемента повністю ліквідовані.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.
Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Під час розгляду справи №6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.
Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України.
Судом встановлено, що спільне володіння і користування майном є неможливим, так як ј частка належного відповідачу домоволодіння зруйнована на 100%, та припинення на неї права власності не завдасть власнику істотної шкоди, тому істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається.
Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З врахуванням встановлених судом обставин справи, досліджених судом доказів та правового обґрунтування, яке наведено позивачем, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та підлягають задоволенню.
Також суд приймає до уваги той факт, що у зв`язку з руйнацією ј частки, належної відповідачу ОСОБА_2 - його частка у спільному майні знецінена, матеріальної цінності не представляє у зв`язку зі 100% зносом частки, тому відсутній об`єкт для оцінки частки відповідача в майні за який йому може бути виплачена компенсація.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 356-358, 364 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному частковому майні та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна задовольнити повністю.
Припинити право ОСОБА_2 на 1/4 частку в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з її 100% руйнуванням.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності, як на єдиний об`єкт нерухомості без часток, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 93, 8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., а саме: А1-1 житловий будинок, А2-1 житлова прибудова, яка складається з: кухні -1, площею 11, 4 кв.м., кімнати 2 площею 14,0кв.м., кімнати 3 площею 18,6 кв.м., кімнати 4 площею 8,1 кв.м., кімнати 5 площею 7,9 кв.м., прибудови : а3-1, а4-1, а5-1, а7-1, веранда а6-1, Г літню кухню, Ж гараж, З сарай, Б сарай, №3-4 огорожа.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Г. В. Бондаренко