Справа № 152/1520/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/1520/19

Провадження №2/152/81/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє Савіхіна Анастасія Миколаївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача

1.Виклад позиції позивача

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 184649,58 грн. за договором фінансового лізингу №VІW3А-00000183 від 18.12.2017 року та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у платне користування автомобіль марки Ford, моделі Kuga, 1900 року випуску, тип транспортного засобу Універсал, № кузова/шасі НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 та зобов`язувався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу у строк та у розмірі, встановлені у додатку №2 до Договору Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.

Вказаний вище автомобіль належить на праві власності АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідач повинен сплачувати лізингові платежі у строки, встановлені в Договорі.

Проте, відповідач не виконував умов договору, у зв`язку із чим 27.02.2019 року, відповідно до акту прийому-передачі, повернув предмет лізингу автомобіль позивачеві.

Пунктом 8.2.4. Договору встановлено, що якщо протягом 10 календарних днів з моменту повідомлення про дефолт лізингоодержувач не усунув подію дефолту, то він зобов`язаний негайно повернути у повному обсязі заборгованість за договором.

Зобов`язань за договором фінансового лізингу відповідач не виконує, тому станом на 15.11.2019 року виникла заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу в сумі 184649,58 грн., а саме: 83740,26 грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 47302,05 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 53607,27 грн. заборгованість з пені.

Позивач вважає, що позовні вимоги регулюються нормами ст.ст.525, 526, 530, 549, 554, 610-612, 625, 627, 806 ЦК України, ст.ст.1, 6, 10, 11, 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Представник позивача адвокат Поліщук Т.В., що діє на підставі ордеру серії ВН №130104 від 03.07.2020 року, договору про надання правової (правничої) допомоги від 30.10.2019 року, додаткової угоди до договору про надання правової (правничої) допомоги від 08.01.2020 року (а.с.72, 51-53, 54), позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити на підставі доказів, доданих до позову.

Надаючи пояснення у вступному слові та в ході судового засідання 25.11.2020 року, адвокат Поліщук Т.В. пояснила, що 18.12.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу автомобіля, який за своєю природою є змішаним договором, у зв`язку із чим нотаріально посвідчений. Сторони договору обізнані та погодилися з його умовами, укладення договору є добровільним. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконало умови договору та передало відповідачеві в користування предмет лізингу автомобіль марки Ford, моделі Kuga, 2017 року випуску, про що уточнила під час надання пояснень у судовому засіданні, оскільки в позові допущено помилку та зазначено рік випуску автомобіля 1900-й. Реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль є власністю позивача. За умовами договору фінансового лізингу автомобіля відповідач зобов`язувався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу у строк та у розмірі, встановлені у додатку №2 до Договору Графіку лізингових платежів, з переходом у подальшому до нього, після закінчення виплати лізингових платежів, права власності на предмет лізингу. До лютого 2019 року відповідач користувався предметом лізингу, але перестав виконувати умови договору, виникла заборгованість по лізингових платежах, тобто виникла подія дефолту і позивач звернувся до відповідача з повідомленням про подію дефолту та з вимогою про сплату заборгованості. 27.02.2019 року відповідач повернув позивачеві предмет лізингу автомобіль, а вже 21.03.2019 року автомобіль банком передано новому власнику за 502125,32 грн. і цього ж дня зараховано на рахунок відповідача вартість реалізованого автомобіля. ОСОБА_1 повинен був сплатити на користь банку різницю, що виникла, але не сплатив у зв`язку із чим утворилася заборгованість в сумі 184649,58 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2769,74 грн.

В ході судового засідання представник позивача адвокат Поліщук Т.В. також повідомила суду, що під час судового провадження у справі банком було запропоновано відповідачеві проведення реструктуризації боргу за його ж клопотанням, зокрема, списання пені, проте, умови реструктуризації не задовольнили відповідача і він відмовився від реструктуризації боргу.

Також, адвокат Поліщук Т.В. в ході судового засідання пояснила, що відповідач неодноразово звертався до спеціалістів банку та отримував усю необхідну інформацію щодо нарахування заборгованості, розрахунку позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 17.12.2020 року, представник позивача адвокат Поліщук Т.В. не прибула, на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій зазначила, що підтримує позов та надані в судовому засіданні 25.11.2020 року пояснення, додаткових пояснень не має, а судові дебати при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження не передбачені, докази у справі досліджені, у зв`язку із чим просить про подальший розгляд справи у її відсутності (а.с.104-105).

2.Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати відзив на позов та не подав до суду відзиву із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та щодо розрахунку заборгованості відповідно до позову, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 24.12.2019 року (а.с.29-30).

При цьому, судом неодноразово відкладалися судові засідання з огляду на клопотання відповідача про необхідність надання йому професійної правничої допомоги та проведення незалежних розрахунків по заявленому до нього АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позову.

Разом з тим, прибуваючи в судові засідання, відповідач повідомляв про не укладення договору про надання йому професійної правничої допомоги у зв`язку із відсутністю потреби в ній та про захист своїх інтересів самостійно, а також не подавав та не надсилав до суду проведених ним розрахунків по позовних вимогах, заперечуючи при цьому щодо розрахунків заборгованості, проведених позивачем.

В судовому засіданні 25.11.2020 року відповідач ОСОБА_1 в поясненнях у вступному слові та в ході судового засідання повідомив, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нього не визнає, оскільки вважає безпідставним нарахування відсотків у вигляді винагороди за користування предметом лізингу та пені.

Відповідач ОСОБА_1 суду пояснив, що підтримує пояснення представника позивача адвоката Поліщук Т.В. щодо умов укладення договору фінансового лізингу автомобіля 18.12.2017 року. Дійсно, договір був укладений добровільно, нотаріально посвідчений, він обізнаний та погодився з умовами договору, можливо не до кінця розумів ці умови, але примусу при укладенні договору до нього ніхто не застосовував, він мав свободу вибору і міг відмовитися від укладення договору, якби мав таке бажання. Разом з тим, він на момент укладення договору оцінив свої можливості щодо сплати лізингових платежів і вважав себе спроможним їх сплачувати. З приводу визнання недійсним усього договору чи окремих його умов він до суду не звертався, договір не розірвано у судовому порядку.

За умовами договору предмет лізингу автомобіль є власністю банку і був переданий йому у користування з набуттям права власності у майбутньому після закінчення сплати лізингових платежів. Автомобіль передано на підставі акту приймання-передачі і щодо комплектації автомобіля він не мав зауважень. У період виконання умов договору він частково сам здійснював ремонт автомобіля. У 2018 році він мав фінансові труднощі, частково не проплатив лізинговий платіж і позивачем було вилучено у нього предмет лізингу на 21 день. Після внесення ним необхідної суми на погашення заборгованості у жовтні 2018 року він отримав автомобіль назад і продовжував користуватися. У січні 2019 року у нього знову виникли фінансові труднощі і він зрозумів, що не в змозі здійснювати лізингові платежі у передбаченому в Графіку платежів розмірі. При цьому, представники банку вимагали від нього повернути предмет лізингу, що він і зробив добровільно в кінці лютого 2019 року, передавши автомобіль представникам позивача по акту. При передачі автомобіля він попросив представників банку повідомити йому про продаж автомобіля, але його не було повідомлено. Через місяць в березні 2019 року він дізнався про продаж автомобіля іншому власнику. Так як він не користувався автомобілем після повернення позивачеві, а йому за цей період виставлено розрахунок заборгованості за користування автомобілем, то вважає позов безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню.

25.11.2020 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявив усне клопотання про надання йому строку для звернення до спеціалістів щодо перевірки правильності проведеного позивачем розрахунку, яке судом задоволено і встановлено відповідачеві достатній строк до 17.12.2020 року для проведення ним перевірки розрахунку за позовними вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Проте, відповідач не з`явився в судове засідання, призначене на 17.12.2020 року, не повідомив суд про причини неприбуття та не надіслав доказів проведення перевірки розрахунків щодо позовних вимог позивача.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Разом з позовною заявою 16.12.2019 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіною А.М. надіслано до суду клопотання, в якому останній просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.23).

2. 09.04.2020 року представник позивача адвокат Поліщук Т.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із запровадженням на території держави карантину та обмеженням руху транспорту (а.с.50).

3. 13.05.2020 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокатом Поліщук Т.В. надіслано на електронну адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні 13.05.2020 року в режимі відеоконференції (а.с.63-64), проте, після закінчення судового засідання, а прибувши у наступне судове засідання вказане клопотання представник позивача просила не розглядати.

4. 22.09.2020 року представник позивача адвокат Поліщук Т.В. на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у судовому засіданні 23.09.2020 року у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.84).

5. 17.12.2020 року представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвокатом Поліщук Т.В. надіслано заяву про розгляд справи в судовому засіданні 17.12.2020 року у її відсутності, позовні вимоги підтримує з заявлених у позові підстав та наданих у вступному слові та в ході судового розгляду пояснень, додаткових пояснень не має (а.с.104-105).

6. Відповідач ОСОБА_1 10.01.2020 року, до початку розгляду справи подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю звернення за наданням йому професійної правничої допомоги (а.с.32).

7. 19.02.2020 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із виїздом за межі України на строк 10 днів (а.с.44).

8. 09.04.2020 року відповідач ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні карантину (а.с.55).

9. 05.05.2020 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням в Україні карантину (а.с.61).

10. 17.06.2020 року відповідач ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання через хворобу (а.с.68).

11. 23.09.2020 року відповідач ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання через хворобу (а.с.82).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою суду від 24.12.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, перше судове засідання призначене на 10.01.2020 року, визначено дату другого судового засідання 24.01.2020 року (а.с.29-30).

2. 10.01.2020 року розгляд справи відкладено на 24.01.2020 року у зв`язку із задоволенням заяви ОСОБА_1 про відкладення судового засідання та надання строку для укладення договору про надання професійної правничої допомоги (а.с.34).

3. 24.01.2020 року розгляд справи відкладено на 21.02.2020 року у зв`язку із неприбуттям відповідача ОСОБА_1 та не повідомленням останнім причини неявки (а.с.41).

4. 21.02.2020 року розгляд справи відкладено на 10.04.2020 року у зв`язку із задоволенням судом заяви відповідача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання (а.с.47).

5. 10.04.2020 року розгляд справи відкладено на 13.05.2020 року у зв`язку із задоволенням судом заяви представника позивача та клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання (а.с.58).

6. 13.05.2020 року розгляд справи відкладено на 17.06.2020 року у зв`язку із задоволенням судом заяви відповідача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання через продовження дії карантину на території України (а.с.62).

7. 17.06.2020 року розгляд справи відкладено на 03.07.2020 року у зв`язку із неприбуттям відповідача ОСОБА_1 внаслідок хвороби (а.с.69).

8. 03.07.2020 року розгляд справи відкладено на 05.08.2020 року у зв`язку із задоволенням повторного клопотання відповідача ОСОБА_1 про необхідність укладення договору про надання професійної правничої допомоги (а.с.76).

9. 05.08.2020 року у судовому засіданні задоволено клопотання відповідача про здійснення судового розгляду у відсутності особи, яка б надавала йому правничу допомогу, оскільки правничої допомоги він не потребує та договору не укладав, а також відкладено судовий розгляд на 23.09.2020 року у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку із зверненням його до позивача про реструктуризацію суми боргу (а.с.80).

10. 23.09.2020 року відкладено судовий розгляд на 16.10.2020 року у зв`язку із задоволенням судом заяви відповідача про відкладення судового засідання через хворобу (а.с.83).

11. 16.10.2020 року справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого у справі судді у відпустці через захворювання коронавірусом (а.с.87-90).

Розгляд справи призначено після виходу головуючого судді з відпустки, на 25.11.2020 року.

12. В судовому засіданні 25.11.2020 року, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються: вступні слова сторін та їх представників, запитання сторін одна одній, запитання суду сторонам, дослідження доказів, розгляд клопотань та додаткових пояснень, якщо такі наявні, без проведення судових дебатів в силу вимог ч.8 ст.279 ЦПК України (а.с.101-102).

13. 25.11.2020 року в судовому засіданні задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання на 17.12.2020 року у зв`язку із проведенням ним незалежного розрахунку заборгованості за договором лізингу транспортного засобу (а.с.101-102).

14. В судовому засіданні 17.12.2020 року, не виходячи до нарадчої кімнати, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, суд задовольнив клопотання представника позивача адвоката Поліщук Т.В. про подальший розгляд справи у її відсутності і вирішив здійснювати судове засідання у відсутності представника позивача.

15. В судовому засіданні 17.12.2020 року, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про здійснення судового засідання у відсутності відповідача ОСОБА_1 , який, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується Списком осіб, повідомлених про дату слухання справи від 25.11.2020 року (а.с.103), у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, що відповідає положенню п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, згідно з яким, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, а також враховуючи, що сторони висловили свої правові позиції щодо спору шляхом надання пояснень під час виступів із вступним словом, додаткових пояснень не надавали і до суду додаткових пояснень у письмовій формі не подавали, судом досліджено докази, надані сторонами, а виступу із заключним словом у судових дебатах під час розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження не передбачено, згідно з вимогами ч.8 ст.279 ЦПК України, враховуючи тривалість судового розгляду справи, суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.

16. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини договору фінансового лізингу та виконання зобов`язань за вказаним договором, які регулюються, зокрема, ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 18.12.2017 року договору фінансового лізингу автомобіля №VІW3А-00000183 (надалі Договір) між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та відповідачем ОСОБА_1 (а.с.6-10).

Обставини щодо правонаступництва підтверджуються витягом із Статуту.

Так, згідно з п.2 Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року №594, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.21-22).

Судом встановлено, що представник позивача та відповідач ОСОБА_1 підписали означений договір фінансового лізингу автомобіля у присутності нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В., який 18.12.2017 року нотаріально посвідчив договір; при цьому нотаріусом встановлено особи громадян, які підписали договір, перевірено їх дієздатність та правоздатність, а також повноваження представника банку (а.с.10, на звороті).

Також, представником позивача та відповідачем підписано додатки до Договору: акт приймання-передачі автомобіля по специфікації (додаток №1) та Графік лізингових платежів (додаток №2) (а.с.11 та на звороті).

Представником позивача та відповідачем визнаються вказані вище обставини, встановлені судом, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Згідно з умовами Договору, його сторонами є лізингодавець Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та лізингоодержувач фізична особа, що отримує у користування автомобіль на умовах фінансового лізингу (п.1 Договору).

Фінансовий лізинг означає надання в платне володіння та користування лізингоодержувачу автомобіля на умовах Договору (п.1 Договору).

За цим Договором лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем автомобіль (предмет лізингу) і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування (п.2.1. Договору).

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння і користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одинці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення Договору наведені в статті 14 п.14.1 цього Договору, додатку №1 (специфікації), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору, (за виключенням випадків, передбачених договором та/або чинним законодавством України).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (п.12.1 Договору).

Предмет лізингу та його вартість: автомобіль згідно із специфікацією, викладеною у Додатку №1 (п.14.1. Договору).

Згідно із додатком №1 до Договору (специфікацією), предметом лізингу є автомобіль марки Ford Kuga, 2017 року випуску, тип транспортного засобу Універсал, № кузова (шасі) НОМЕР_1 , вартістю 756800 грн., з відповідною комплектацію, вказаною у означеній специфікації, щодо якої відповідач не висловив під час судового розгляду зауважень та повідомив, що отримав автомобіль за актом приймання-передачі із комплектацією, зазначеною у специфікації.

Власником вказаного автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_2 , відповідно до п.2.4. Договору, та на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.15), протягом усього строку дії даного Договору.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається із періодів (місяців) лізингу, зазначених у Додатку №2 «Графік сплати лізингових платежів» до Договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу (п.2.3. Договору); строк лізингу 60 місяців (п.14.2. Договору).

Порядок розрахунків за Договором, визначений статтею 4, відповідно до якої сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до ст.14 п.14.3. у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного повернення вартості предмету лізингу на суму непогашеної частини вартості предмету лізингу (п.4.1); усі платежі за Договором здійснюються у національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та умов договору шляхом перерахування грошових коштів на транзитний рахунок, лізингові платежі включають: платежі з відшкодування частини вартості предмета лізингу, винагороду лізингодавцю за користування предметом лізингу, платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних із страхуванням предмету лізингу, платежі з відшкодування витрат адміністративних штрафів, пов`язаних з порушеннями лізингоодержувача, платежі з відшкодування інших витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням цього Договору (п.4.2.); погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати лізингових платежів, відповідно до статті 14 п.14.10. цього Договору, графіку у період сплати (п.4.4.); для погашення заборгованості лізингодавець відкриває лізингоодержувачу транзитний рахунок (п.4.5.); остаточне погашення заборгованості здійснюється не пізніше дати, вказаної у графіку, сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми лізингового платежу (п.4.8.).

Страхування предмету лізингу здійснюється лізингодавцем з моменту підписання акту приймання-передачі і протягом строку лізингу (п.5.1. Договору).

Лізингоодержувач, серед іншого, зобов`язаний не укладати без погодження лізингодавця договори страхування щодо предмету лізингу (п.5.4.2 Договору).

Пунктами 6.2.2, 6.2.3., 6.2.4. Договору передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмету лізингу, відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних із страхуванням предмету лізингу відповідно до графіку та статті 14 п.14.3. договору, сплатити лізингодавцю винагороду за користування предметом лізингу по графіку та відповідно до статті 14 п.14.3 договору, сплатити лізингодавцю інші платежі відповідно до статті 14 п.14.6 договору в строки, визначені умовами договору та графіком лізингових платежів.

Статтею 8 Договору встановлено подію дефолту, тобто будь-яку з подій, перерахованих у п.8.1. Договору, зокрема, затримання сплати лізингоодержувачем лізингових платежів або інших платежів частково або в повному обсязі, щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш ніж на 10% від вартості предмета лізингу; несплата лізингоодержувачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% від вартості предмета лізингу.

Згідно з п.8.2.2. Договору, у разі настання події дефолту лізингоодержувач зобов`язаний усунути подію дефолту негайно або незалежно від наявності повідомлення про дефолт від лізингодавця негайно доставити предмет лізингу за адресою, визначеною лізингодавцем.

Якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт лізингоодержувач не усунув подію дефолту, то він зобов`язаний негайно повернути у повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу (п.8.2.4 Договору).

Пунктами 9.2., 9.3. Договору зазначено, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених п.п.6.2.2., 6.2.3., 6.2.4. Договору, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу.

Пунктом 13.1 Договору передбачено, що договір є змішаним договором, в якому містяться положення договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу (в частині переходу права власності на предмет лізингу).

Згідно з п.14.3. Договору, лізингові платежі сплачуються щомісячно, відповідно до Графіка та включають у себе: платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком №2; винагороди за користування предметом лізингу в розмірі 18,0% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмету лізингу; платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу; інші платежі, встановлені п.14.6. Договору.

Пунктом 14.12. Договору встановлено, що додатки до цього договору є його невід`ємною частиною, зокрема, Додаток №1 специфікація, Додаток №2 Графік сплати лізингових платежів.

Вказані додатки підписані сторонами та додані до Договору (а.с.11 та на звороті).

Отримавши предмет лізингу у користування, відповідач допустив заборгованість по сплаті лізингових платежів, що вбачається із виписки по рахунку відповідача (а.с.95-98) та розрахунку заборгованості за договором фінансового лізингу (а.с.5), у зв`язку із чим предмет лізингу за актом прийому автомобіля в заклад ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 27.02.2019 року, автомобіль, що є предметом лізингу, переданий відповідачем представнику позивача (а.с.16).

21.03.2019 року предмет лізингу автомобіль продано власником іншому власнику за 502125,32 грн. і вказану суму зараховано на рахунок ОСОБА_1 за погашення заборгованості до договору фінансового лізингу автомобіля, що підтверджується виписками по рахунку відповідача та меморіальними ордерами (а.с.95-98).

Станом на 14.11.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором фінансового лізингу автомобіля становила 184453,08 грн., у зв`язку із чим позивачем повідомлено відповідача листом про наявність заборгованості та про обов`язок сплатити заборгованість (а.с.13).

Оскільки відповідачем не сплачено заборгованість з лізингових платежів, то позивач звернувся з позовом до суду.

Згідно з розрахунком, заборгованість відповідача по лізингових платежах станом на 15.11.2019 року складає 184649,58 грн., яка складається заборгованості по залишку вартості предмету лізингу в сумі 83740,26 грн.; заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу в сумі 47302,05 грн.; заборгованості з пені в сумі 53607,27 грн. (а.с.5).

При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що винагорода нарахована у розмірі 18% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, згідно з п.14.3 Договору, а пеня нарахована, починаючи з 24.04.2018 року до 15.11.2019 року, тобто за 1 рік 6 місяців, відповідно до п.9.12. Договору, яким встановлено, що пеня (неустойка) нараховується протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно було бути виконане відповідною стороною, тобто спеціальна позовна давність для стягнення пені, яка встановлена статтею 258 ЦК України у один рік, збільшена сторонами Договору за їх домовленістю в договорі до трьох років, що відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України.

Відтак, суд встановив порушення відповідачем умов договору фінансового лізингу автомобіля від 18.12.2017 року, тому права позивача на виконання умов вказаного договору порушені і підлягають судовому захисту шляхом задоволення позову.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, мотиви їх незастосування.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, що виникають з договору фінансового лізингу та виконання зобов`язань за вказаним договором, які регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання.

пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, кожна особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного права, обравши один із передбачених ст.16 ЦК України способів захисту цивільного права, що відповідає специфіці виниклих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Частиною 1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Частиною 1 ст.807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Статтею 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено, що фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст.2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч.1 ст.3 ЦК України).

Суб`єктами лізингу можуть бути, в тому числі, лізингодавець юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця (ст.4 ЗУ «Про фінансовий лізинг»).

Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону (ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг»).

Статтею 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингодавець має право: 1) інвестувати на придбання предмета лізингу як власні, так і залучені та позичкові кошти; 2) здійснювати перевірки дотримання лізингоодержувачем умов користування предметом лізингу та його утримання; 3) відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; 4) вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; 5) стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; 6) вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; 7) вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов`язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов`язань лізингоодержувачем за договором лізингу. Лізингодавець зобов`язаний: 1) у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; 2) попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; 3) відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; 4) відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; 5) прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингоодержувач має право: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Лізингоодержувач зобов`язаний: 1) прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; 2) відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; 3) своєчасно сплачувати лізингові платежі; 4) надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; 5) письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; 6) письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; 7) у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Умови ремонту і технічного обслуговування предмета лізингу можуть визначатися окремим договором. Лізингоодержувач може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу (ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг»).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що позовні вимоги регулюються, в стому числі нормами ст.554 ЦК України.

Разом з тим, вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки визначає правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, тоді як зобов`язання за договором фінансового лізингу автомобіля між позивачем та відповідачем не забезпечувався порукою.

VІ. Висновки суду

Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позивач має право на звернення до суду з означеним позовом, оскільки пунктами 8.2.2., 8.2.4 Договору лізингу транспортного засобу встановлено право позивача у випадку настання події дефолту, в тому числі, затримання лізингоодержувачем лізингових платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць, на повернення предмету лізингу та заборгованості за договором у повному обсязі.

Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Отже, суд констатує той факт, що між банком та відповідачем склалися правовідносини лізингу, в яких банк є лізингодавцем, а відповідач лізингоодержувачем.

При цьому, враховуючи, що ст.806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), а до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, то суд прийшов до висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України.

Відтак, згідно із ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд зауважує, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і дають підстави для висновку про задоволення позову, оскільки договір лізингу транспортного засобу укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, його умови відповідають вимогам ЦК України щодо лізингу та вимогам ЗУ «Про фінансовий лізинг», позивачем виконані вимоги договору, тоді як відповідачем, не дивлячись на заперечення щодо позову, висловлені під час судового засідання 25.11.2020 року, не надано доказів на підтвердження виконання ним умов договору фінансового лізингу автомобіля від 18.12.2017 року №VІW3А-00000183 та своїх зобов`язань за вказаним договором.

Невиконання відповідачем умов договору фінансового лізингу автомобіля від 18.12.2017 року №VІW3А-00000183 та своїх зобов`язань за вказаним договором призвело до виникнення заборгованості в сумі 184649,58 грн., яка складається із заборгованості по залишку вартості предмету лізингу в сумі 83740,26 грн., заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу в сумі 47302,05 грн., заборгованості з пені в сумі 53607,27 грн.

Оскільки факт виконання умов договору і сплати заборгованості за вказаним договором лізингу транспортного засобу відповідачем ОСОБА_1 не доведено, то право АТ КБ «ПРИВАТБАНК» невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позову.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в сумі 2769,74 грн., що вбачається із платіжного доручення від 15.11.2019 року (а.с.1).

Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2769,74 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 76-81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 627, 628, 629, 799, 806, 807 ЦК України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 6, 10, 11, 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», суд

вирішив:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє Савіхіна Анастасія Миколаївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором фінансового лізингу №VІW3А-00000183 від 18.12.2017 року в сумі 184649 (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот сорок дев`ять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок.

Розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 2769 (дві тисячі сімсот шістдесят дев`ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, 49094, ідентифікаційний код в ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Михайлівка, Тетіївського району Київської області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий Тетіївським РВ ГУ МВС України у Київській області 25.07.2008 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 21.12.2020 року.

Суддя: