ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року

м.Суми

Справа №589/1406/19

Провадження № 22-ц/816/56/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Собини О.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2019 року (суддя Литвинко Т.В., дата складення повного рішення 23 вересня 2019 року) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

04 квітня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 59644,11 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 вересня 2015 року з відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 не виконав зобов`язання із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 18 лютого 2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 59644,11 гривень, яка складається з 10219,48 гривень боргу по простроченому тілу кредиту, 43558,24 гривень пені, 500 гривень фіксованої частини штрафу та 2816,39 гривень процентної складової штрафу.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2015 року у розмірі 10219,48 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на незаконність рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2019 року, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині незадоволених вимог про стягнення пені та штрафу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідача проти позовних вимог, тобто вказаний висновок не є подібним до спірних правовідносин. Заявник апеляційної скарги посилається на неодноразово висловлену позицію Верховного Суду щодо того, якщо сторонами частково виконувались умови кредитного договору, а матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у редакції, яка була чинна на день укладення договору, тому їх підпис позичальником не вимагається.

Крім того, в апеляційній скарзі наведені доводи щодо безпідставності висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення боргу по процентам за користування кредитом, які апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки вимог про стягнення такого боргу позивач в суді першої інстанції не заявляв.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу по простроченому тілу кредиту у розмірі 10219,48 гривень не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з доводами апеляційної скарги не погоджується, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 вересня 2015 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначена згода позичальника, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у Анкеті-заяві відповідач також засвідчив, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с. 7).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с. 8, 9-23).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 16 вересня 2015 року станом на 18 лютого 2019 року становить 59644,11 гривень та складається з 10219,48 гривень боргу по простроченому тілу кредиту, 43558,24 гривень пені, 500 гривень фіксованої частини штрафу та 2816,39 гривень процентної складової штрафу (а.с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що у Анкеті-заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення умов договору, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Також суд вказав, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 вересня 2015 року шляхом підписання Анкети-заяви, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме з вказаним документом відповідач ознайомився, розумів його зміст і погодився з ним, підписуючи Анкету-заяву.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції враховував висновки щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини у даній справі, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Так, судом правильно встановлено, що у Анкеті-заяві позичальника від 16 вересня 2015 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тобто сторонами кредитного договору відповідальність за прострочення виконання зобов`язань не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані. Зокрема, не доведено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними у момент підписання Анкети-заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом. Позивач не надав суду доказів, що редакція Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку діяла на момент підписання Анкети-заяви позичальником.

Отже, за відсутності конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, відсутності у підписаній відповідачем Анкеті-заяві умов про сплату пені і штрафу за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення з відповідачем кредитного договору.

У зв`язку з викладеним не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного тексту постанови 30 січня 2020 року.

Суддя-доповідач - І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

О.І.Собина