КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 376/641/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Віговського С. І.

Апеляційне провадження №: 22-ц/824/563/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О.,Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Перепелиці Олександра Володимировича який діє в інтересах ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, на рішення Сквирського районного суду Київської області від 15.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Просили визнати за позивачами право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частинах кожному в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , визнати право власності на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 . Кадастровий номер :01:020:0006 в рівних частинах кожному в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , визнати право власності на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 . Кадастровий номер :01:020:0007 в рівних частинах кожному в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх рідна сестра ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть видане 06.09.2012 року відділом реєстрації смерті у м. Києві, Серія НОМЕР_1 (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 68,5 кв. м.,; земельну ділянку, розміром 0,2500 розташовану в АДРЕСА_1 ., для будівництва та обслуговування жилого будинку, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 106656. Кадастровий номер :01:020:0006; земельну ділянку розміром 0,3626 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

Призначена для ведення особистого селянського господарства, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 106654. Кадастровий номер :01:020:0007.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 є спадкоємцями за законом, та прийняли спадщину після смерті сестри шляхом подачі заяви до нотаріальної контори.

Відповідно до п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п. 4.15 Порядку видачі свідоцтва про права на спадщину на майно, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки відсутній державний акт на земельну ділянку.

Свідоцтво про право власності на житловий будинок не виготовлялось.

Позивачі зазначили, що ОСОБА_5 чоловік померлої ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь позивачів.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 15.03.2017 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 15.03.2017 року, адвокат Перепелиця О.В. подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішенням суду першої інстанції ухвалено з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; порушенні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що складено актовий запис №15875 від 06.09.2012р. та видано свідоцтво про смерть від 06.09.2012р. Серія НОМЕР_1 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги є її діти син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За заявою дітей спадкоємців сина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_6 . Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою, державним нотаріусом Любарською Н.В. була відкрита Спадкова справа за № 49-2013.

Чоловік померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовився від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців, дітей померлої ОСОБА_4 , про що є відповідна заява у спадковій справі №49-2013.

Апелянт зазначив, що рішення Сквирського районного суду Київської області від 15.03.2017 про визнання права власності на земельні ділянки є неправомірним, оскільки 12.08.2016 спадкоємці першої черги - діти померлої отримали свідоцтва про право на спадщину за законом (Спадкова справа №49-2013 Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори, державний нотаріус Любарська Н.В.) на підставі ст. 1261 ЦК України у порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , 1964 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , передані у власність спадкоємцям першої черги, а саме по 1/2 земельноїділянки площею 0.2500 га. кадастровий номер: :01:020:0006 по 1/2 земельної ділянкиплощею 0,3626 га, кадастровий номер: :01:020:0007 на кожного: її сину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її доньці - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчать відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно Номер інформаційної довідки:№ 180500050, Дата і час формування: 10.09.2019 18:45:07, Номер інформаційної довідки:№ 180499888, Дата і час формування: 10.09.2019 18:43:06, відомості в які внесено згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2016р. Серія НОМЕР_3, зареєстровано в Реєстрі №2-835. Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2016р. Серія НОМЕР_2, зареєстровано в Реєстрі 2-836.

Апелянт вважає, що рішенням суду першої інстанції порушені права на власність вище вказаних земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом. Суд першої інстанції, порушив права власності на спадкове майно, яке вже знаходилося у власності спадкоємців, зокрема, спадкоємця ОСОБА_1 , згідно вищевказаних Спадкової справи та Свідоцтв на право на спадщину за законом

Суд першої інстанції непересвідчився про наявність/відсутність відкритої спадкової справи, наявність/відсутність у першій черговості інших спадкоємців, що є першочерговим для суду у відповідності до Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р., з метою підтвердження в обґрунтування позовних вимог відповідних Постанов нотаріуса, до якого начебто зверталися позивачі як вказали у позовній заяві - про відмову та підстави такої відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Апелянт вважає, що судом зроблено невірний висновок, виходячи тільки із тексту позовної заяви, який не підкріплено позивачами жодним письмовим доказом.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позовних вимогах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про відмову в позові.

В судовому засідання ОСОБА_7 представник ШВЕЦЬ Л.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, у задоволені позову відмовити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві від 06 вересня 2012 року, за актовим записом №15875 (а.с. 14).

Спадкодавець заповіту не залишила. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 68,5 кв.м., житловою площею 31,7 земельну ділянку, площею 0,2500 га., яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:020:0006, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯЕ №106653 земельну ділянку, площею 0,3626 га., яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:020:0007, призначена для ведення особистого селянського господарства, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 106654.

Позивачі є братом і сестрою спадкоємцями після смерті за законом, згідно ст.1262 ЦК України, прийняли спадщину у встановлений законом строк та порядок.

ОСОБА_5 - чоловік померлої ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що при звернені до нотаріуса, позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки нормативна грошова оцінка спадкових земельних не проведена та відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно у формі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, отримати дублікат якого позивачі не мали можливості, оскільки це суперечить ч.4 ст. 25 та ч. 11 ст. 346 ЦК України, згідно яких право власності припиняється у разі смерті власника.

Вказані обставини позбавляють позивачів вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачені законом, тому позивачі вимушені звернутися до суду з відповідними вимогами.

Іншим чином визнати право власності на спадкове майно позивачами, окрім прийняття ними спадщини в судовому порядку, неможливо.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю не відповідає зазначеній процесуальній нормі закону.

Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 2-835, виданого 11.08.2016 року Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою, за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0.25 га, кадастровий реєстр :01:020:0006, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови за адресою АДРЕСА_1 .

Також згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 2-839, виданого 11.08.2016 року Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою, за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0.3626 га, кадастровий реєстр :01:020:0007, для ведення особистого селянського господарства, землі сільськогосподарського призначення за адресою АДРЕСА_1 .

Що стосується будинку розташованого за адресою буд АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, то згідно з матеріалами справи колегія суддів встановила, що зазначений будинок не ввійшов у спадкову масу, оскільки право власності на нього не було зареєстровано у Красноліський сільській раді Сквирського району Київській області та не внесений у державний реєстр нерухомого майна.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів прийшла до висновку, що підставами для скасування рішення суду є всі пункти ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Суд першої інстанції не перевірив достовірність доказів та доводів позивачів у справі, їх належність та допустимість, не витребував спадкову справу, не встановив кола осіб, права яких можуть бути порушені та не залучив їх до участі у справі, що і призвело до ухвалення рішення яке порушує права осіб які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Перепелиці Олександра Володимировича який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 15.03.2017 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А. А. Пікуль