Провадження 2/127/5134/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Максимчука Я.В.

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

23.11.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 2-4). 04.02.2019 року позовні вимоги були уточнені (т. 2 а.с. 23-26).

Позов мотивований тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 03.08.2007 року був укладений кредитний договір № VIW3GК05551543, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 26 000 доларів США на термін до 01.08.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та порядку, що встановлені кредитним договором.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кошти, проте відповідач в повному обсязі зобов`язання не виконала і станом на 24.01.2019 року її заборгованість становить 28 200, 67 доларів США. Дана сума складається з: 15 484, 97 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5 688,01 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 364, 00 доларів США заборгованість за комісією; 5 312, 21 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 9, 03 доларів США штраф (фіксована частина), 1 342, 46 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 23-26 т.2).

Відповідно до ст.ст. 625, 1048, 1050 ЦК України позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIW3GК05551543 від 03.08.2007 року станом на 24.01.2019 року в сумі 28 200, 67 доларів США, що становить еквівалент 781 158,69 грн. та судовий збір в сумі 11 717,38 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав відповідно до обставин, що викладені в уточненій позовній заяві. Підтримав відповідь на відзив, відповіді на пояснення, що приєднані до матеріалів справи. Станом на 24.01.2019 року заборгованість в загальному складає 28 200, 67 доларів США. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано і на день розгляду даної справи кредит відповідачкою не погашений.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. (ордер серії ВН № 157617 від 16.09.2020 року) позов визнала частково, лише в частині стягнення тіла кредиту в сумі 9712,94 доларів США та відсотків в сумі 350,65 доларів США. Підтримала додаткові письмові пояснення (а.с. 146-150 т. 2).

Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі.

03.12.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрите провадження у даній справі та призначене підготовче засідання (а.с. 29).

05.03.2019 року було зупинене провадження у справі № 127/30081/18 до набрання законної сили рішенням у справі № 127/16726/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії (т. 2 а.с. 94-96).

02.03.2020 року постановлена ухвала про поновлення провадження у даній справі та призначено її до розгляду (т.2 а.с. 105).

13.08.2020 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с. 155).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 03.08.2007 року договору № VIW3GК05551543, АТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит до 01.08.2027 року включно у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 31 200 доларів США на наступні цілі: для купівлі нерухомості в сумі 26 000 доларів США, а також в розмірі 5 200 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з «05» по «10» число кожного місяця.

Розділом 7 даного договору визначено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинна надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 306,71 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди. У разі порушення термінів оплати (зокрема сплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Для виконання даного договору банк відкрив позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та платежам.

Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі види іпотеки, застави, поруки і т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором.

Згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1. 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,1 6 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с. 12-14).

Видача кредиту ОСОБА_1 в сумі 26 000 доларів США підтверджена ордером розпорядженням № 1 від 03.08.2007 року, заявою на видачу готівки № 1 від 03.08.2007 року, квитанцією від 03.08.2007 року (а.с. 15).

03.08.2007 року на підставі нотаріально посвідченого договору ОСОБА_1 придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 45). Право власності зареєстроване 03.08.2007 року в КП «ВООБТІ» (а.с. 48).

03.08.2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру, загальною площею 29, 9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2007 року з метою забезпечення виконання укладеного нею 03.08.2007 року кредитного договору № VIW3GК05551543. У зв`язку з посвідченням договору іпотеки на квартиру накладено заборону (а.с. 49-52).

07.09.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), інд. 31333200 від 12.09.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. право власності на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 29, 9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 53-54).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2015 року № 127/21411/15-ц (т.1 а.с. 217-223) в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.08.2007 року № VIW3GК05551543 відмовлено. Даним рішенням, зокрема, встановлено, що відповідач вчасно сплачувала кредит та здійснювала платежі у сумі, яка перевищила суму, визначену кредитним договором, з метою дострокового погашення кредиту. Доказів надсилання позивачем позичальникові письмового повідомлення про зміну процентної ставки, згоди на це позичальника, доказів прострочення сплати платежів і застосування підвищеної відсоткової ставки суду не надано.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 01.02.2016 року (т. 1 а.с. 224-229) рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2015 року № 127/21411/15-ц залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2015 року № 127/21411/15-ц та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 01.02.2016 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с. 230-235).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2017 року № 127/21411/15-ц (т.1 а.с. 236-239) було встановлено, що борг відповідачем за кредитним договором від 03.08.2007 року було погашено повністю (за винятком штрафу), в тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 657,17 грн. штраф, передбачений п.5.4 кредитного договору.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.03.2018 року (т. 1 а.с. 240-246) рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2017 року № 127/21411/15-ц було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості в розмірі 25 657, 17 грн. (штраф, передбачений п. 5.4 договору) за кредитним договором від 03.08.2007 року № VIW3GК05551543. Апеляційним судом встановлено, що приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. було прийнято рішення про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на належну ОСОБА_1 квартиру, яка є предметом договору іпотеки від 03.08.2007 року. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що після завершення позасудового врегулювання спору будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Крім того, 07.02.2018 року у справі № 127/16726/17-ц Вінницьким міським судом Вінницької області був задоволений позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» і скасоване рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) інд номер 31333200 від 12.09.2016року та запис про право власності 16329542 від 07.09.2016 року на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «ПриватБанк». Зобов`язано приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлую О.М. відновити відомості про державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем, вирішено питання розподілу судових витрат. Судом першої інстанції було встановлено порушення вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки звернення стягнення відбулось без згоди боржника (т.2а.с.6-11).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання приватного нотаріуса відновити відомості та в частині розподілу судових витрат скасовано. У задоволенні вимог про відновлення відомостей відмовлено. Вирішено питання в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 2 а.с. 12-16).

Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 року № 127/16726/17-ц касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2018 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 24.05.2018 року залишено без змін (т. 2 а.с. 142-145).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що в зв`язку із скасуванням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок якої був погашений борг, зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.08.2007 року залишається не виконаним, тому заборгованість в загальній сумі 28 200,67 доларів США станом на 24.01.2019 року підлягає стягненню в повному обсязі.

На підтвердження вимог позивач надав розрахунок боргу (т. 2 а.с. 27-35), відповідно до якого станом на 24.01.2019 року заборгованість становить 28 200,67 доларів США і складається з: 15 484, 97 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5 688, 01 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 364, 00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 5 312, 21 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 9,03 доларів США штраф (фіксована частина), 1 342,46 доларів США штраф (процентна складова).

Дана сума підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Право позикодавця вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, в разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, визначене ст. 1052 ЦК України.

Виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546 ЦК України).

Вперше АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з вимогою про дострокове погашення боргу у вересні 2015 року (справа № 127/21411/15-ц) і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.08.2007 року № VIW3GК05551543 було відмовлено (т.1 а.с. 217-223).

У постанові від 28.03.2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте таких вимог до ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» не пред`явив.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до уточненої позовної заяви, заборгованість по процентам станом на 11.09.2015 року становила 459,34 доларів США (а.с. 33 т.2). 06.10.2015 року ОСОБА_1 сплатила 55,74 доларів США і 10.11.2015 року сплатила 52,95 доларів США на погашення процентів, тому сума заборгованості по процентам становить 350,65 доларів США (а.с. 33 т.2).

Таким чином, суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно нарахував проценти за період з 11.09.2015 року до 24.01.2019 року в сумі 5228,67 доларів США, тому стягнення даної суми не відповідатиме вимогам закону.

Проценти, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становлять 350,65 доларів США.

Також суд вважає безпідставним нарахування комісії в сумі 364 доларів США.

Так, сума коштів надана позичальнику ОСОБА_1 по договору від 03.08.2007 року на споживчі цілі, тому до правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до статті 3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 договору не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція як моніторинг заборгованості по кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості та добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що умови пункту 7.1 кредитного договору від 03.08.2007 року про сплату позичальником на користь банку винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 договору є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Відповідні висновки викладені Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року по справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18), а також в постанові від 19.02.2020 року у справі № 759/11741/15-ц.

Таким чином, встановлення банком платежів за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового фінансового моніторингу заборонено нормативно-правовими актами і встановлення банком комісії за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, є незаконним.

Такі умови є нікчемними, а нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Протягом строку дії кредитного договору відповідач ОСОБА_1 сплатила на користь АТ КБ «ПриватБанк» комісію в загальній сумі 5772 долари США (16 колонка розрахунку заборгованості, а.с. 27-35 т.2).

Оскільки така сплата є незаконною, суд вважає необхідним зарахувати її на погашення тіла кредиту.

Так, згідно розрахунку боргу заборгованість по тілу кредиту становить 15 484,97 доларів США. Враховуючи, що сплачена боржником незаконно нарахована комісія може бути включена в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, сума основного боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 9 712,94 доларів США (15 484,97 5772 = 9 712,94).

Кім того, суд вважає безпідставним нарахування позивачем пені в сумі 5312,21 доларів США.

Відповідно до п. 4.1 договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п. 2.2.2., 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова від 28.03.2018 року Великої Палати Верховного Суду № 444/9519/12).

Внаслідок зміни банком строку виконання основного зобов`язання і пред`явлення позову до суду про стягнення боргу у вересні 2015 року, звернення стягнення на предмет іпотеки і реєстрації права власності на квартиру за АТ КБ «ПриватБанк» у вересні 2016 року, про що зазначалось вище, підстави для нарахування банком пені відпали. Крім того, 15.09.2017 року АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь ОСОБА_1 про те, що станом на 15.09.2017 року кредитний договір від 03.08.2007 року погашено та закрито, актуальні реквізити для погашення заборгованості закриті (а.с. 211 т.1).

Таким чином, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення пені також слід відмовити.

Також суд вважає безпідставним нарахування штрафних санкцій: 9,03 доларів США штраф (фіксована частина), 1 342,46 доларів США штраф (процентна складова).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання відповідно до статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Норма частини 2 статті 549 ЦК України є імперативною, а відтак передбачений нею порядок обчислення штрафу не може бути зміненим за згодою сторін, в тому числі шляхом встановлення його розміру в залежності від суми лише заявленої, а не визнаної й встановленої судом суми заборгованості.

Відповідно до п. 5.4 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

В судовому засіданні було встановлено, що внаслідок погашення заборгованості по кредитному договору за рахунок предмета іпотеки рахунки ОСОБА_1 для погашення заборгованості станом на 15.09.2017 року були закриті (а.с. 211 т.1). Крім того, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 19.03.2018 року було відмовлено АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову про стягнення штрафних санкцій з відповідача (п. 5.4 кредитного договору) з підстав погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи наведені норми ст. 549 ЦК України і встановлені судом обставини, а також те, що з вересня 2017 року ОСОБА_1 була позбавлена можливості сплачувати заборгованість по кредитному договору в зв`язку з тим, що рахунок для погашення заборгованості був закритий, суд вважає, що підстав для стягнення штрафних санкцій також немає.

Таким чином, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача станом на 24.01.2019 року, становить 10 063,62 доларів США. Дана сума складається з 9 712, 97 доларів США (еквівалент 269 048,44 грн.) тіло кредиту та 350,65 доларів США відсотки.

Згідно службового розпорядження НБУ від 24.01.2019 року 1 долару США відповідає 27,70 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Згідно платіжних доручень позивачем сплачений судовий збір на суму 11 717,38 (а.с. 37, 38 т.2).

Оскільки позов був пред`явлений на суму 28 200 доларів США, а задоволений на суму 10 063,62 доларів США, що становить 35% від суми позовних вимог, судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 4 101 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 215, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIW3GK05551543 від 03.08.2007 року, станом на 24.01.2019 року, в сумі 9 712 (дев`ять тисяч сімсот дванадцять) доларів США 94 центи, що становить еквівалент 269 048,44 грн. тіло кредиту, 350 (триста п`ятдесят доларів) США 65 центів відсотки, а також судовий збір в сумі 4101 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

-позивач АТ КБ «ПриватБанк», , рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_2 , МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50),

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 18 грудня 2020 року.

Суддя: