Номер провадження: 22-ц/813/3710/20
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року у складі судді Михайлюка О.А.,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22 липня 2015 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районні реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №993. Від шлюбу народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однією сім`єю сторони ніколи не проживали, позивач проживає в іншій державі, спільне господарство разом сторонами не ведеться, що, на думку позивача, є підставою для розірвання шлюбу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, справу розглядати за його відсутністю, але за участю представника.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за клопотанням відповідача судом надавався чотиримісячний строк для примирення сторін, але вони не примирилися. Заперечуючи можливість розірвання шлюбу, відповідач посилалася лише на своє скрутне матеріальне становище та обов`язок відповідача утримувати її та дітей, що не є підставою для відмови у розірванні шлюбу. Суд не взяв до уваги заяву позивача про те, що не він на примирення не погоджується, свій позов підтримує, приймати участь у засіданнях не має можливості, тому просив суд розглядати справу за участю представника.

10.03.2020 ОСОБА_2 подала до суду клопотання, в якому просила задовольнити апеляційну скаргу, не заперечувала проти розірвання шлюбу та скаргу просила розглянути за її відсутністю.

У судове засідання 07.04.2020 учасники процесу не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

22 липня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_9 ) укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районні реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №993.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.06.2018 ОСОБА_8 було змінено ім`я на ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2019 року ОСОБА_11 та ОСОБА_2 було надано строк для примирення тривалістю чотири місяці до 18 червня 2019 року.

Після закінчення строку на примирення сторони не знайшли можливості відновити подружні стосунки та примиритися.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б надавали підстави для розірвання шлюбу, та позивач без достатніх підстав не погодився з намірами відповідачки примиритися, розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини, представник сторони не може брати участь у процесі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Не оспорювалося відповідачем, що сторони сумісно не проживають, ОСОБА_1 постійно проживає на території держави Ізраїль, ОСОБА_2 проживає в Україні, строк для примирення 4 місці не призвів до примирення сторін, і позивач наполягав на розірванні шлюбу, посилаючись на проживання в іншій країні з утворенням іншої сім`ї.

До суду першої інстанції ОСОБА_12 подана нотаріально посвідчена заява про розгляд справи за його відсутності, намір розірвати шлюб.

Зважаючи на такі фактичні обставини, вимоги закону про необхідність врахування волі чоловіка та дружини на перебування в шлюбі, добровільність шлюбу та заборону на примушення збереження шлюбних відносин, підстави для відмови в задоволенні вимог про розірвання шлюбу у суду першої інстанції були відсутні.

Таким чином, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач і відповідач не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, і примирення сторін не відбулося, то рішення суду як таке, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2019 року скасувати.

Розірвати шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_14 ), який зареєстрований 22 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районні реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №993.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 15.04.2020.

Головуючий:

Судді: