22-ц/804/3428/20
220/873/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„16 грудня 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 220/873/20
Номер провадження 22-ц/804/3428/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Баркова В.М., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року головуючого судді Якішиної О.М. зі складанням повного тексту судового рішення 18 вересня 2020 року по цивільній справі про зменшення розміру аліментів,-
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,мотивуючи вимоги тим,що постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року йому було призначено виплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи із вересня 2017 року. Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року з нього стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 у розмірі 1500 грн та на утримання самої ОСОБА_3 до досягнення донькою трьох років у розмірі 1500 грн .
Таким чином, він щомісячно повинен сплачувати аліменти у розмірі 6 000 грн, що перевищує встановлений законом мінімальний розмір заробітної плати. Крім того, сумарний розмір його виплат по аліментам у три рази перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум. За період із 2017 року по день народження доньки ОСОБА_6 , він ще мав змогу вчасно сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у межах 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У той час він ще отримував матеріальну допомогу як безробітний, отримував деякий дохід на їжу від огородини батьків. На теперішній час він отримав у власність 1,4333 га землі для сільськогосподарського виробництва, але не отримує матеріальної допомоги як безробітний, а стан здоров`я не дозволяє працювати на земельній ділянці у повну силу, щоб отримувати певний дохід на своє утримання, утримання дітей та ОСОБА_3 у тому розмірі аліментів, які було присуджено судами. Окрім цього, його батьки похилого віку, за якими він також має доглядати, інших доходів він не має , у зв`язку із відсутністю робочих місць за місцем проживання, але він повинен ще сплачувати за використану електроенергію та водопостачання.
Тому, враховуючи стан здоров`я, розмір доходів та витрат, просив зменшити розмір аліментів на утримання дітей та утримання матері дитини до трьох років але не менше ніж 50% прожиткового мінімум дитини відповідного віку та визначити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1109 грн, доньки ОСОБА_6 в розмірі 889,5 грн, на утримання ОСОБА_3 в розмірі 800 грн.
Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , за рішенням суду від 09 грудня 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 800 грн щомісяця, починаючи з моменту набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , відкликано. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення , посилаючись на неправильне встановлення та дослідження обставин, які мають значення для справи, необґрунтовану відмову у прийнятті доказів, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та зменшити розмір аліментів ,стягнутих Київським апеляційним судом в постанові від 03 жовтня 2019 року, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , визначивши розмір щомісячної сплати аліментів у розмір 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, тобто у розмірі 1109 грн із урахуванням індексації, до його повноліття. Зменшити розмір аліментів ,стягнутих рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , визначивши розмір щомісячної сплати аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку,тобто у розмірі 889,50 грн із урахуванням індексації , до її повноліття.

Зокрема зазначає, що судом не розглянуто питання, що сумарні виплати на утримання дітей, перевищують мінімальну заробітну плату встановлену законодавством. Наголошує, що ним надані відповідні та достатні докази відсутності можливості сплати аліментів у повному обсязі, на підтвердження того, що за рішенням суду щодо сплати аліментів на утримання доньки, він взагалі перестав мати кошти на своє існування, що на його думку є несправедливим. Також, вважає , що є несправедливим, коли син буде отримувати кошти, які у два рази більше ніж кошти на утримання доньки, до того ж він не має такої змоги виконувати рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 01 грудня 2020 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 1280 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.159,162,172).

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Бойко М.М. не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 01 грудня 2020 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 1281 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.160,162,173).В клопотанні про залишення апеляційної скарги без задоволення, надісланому електронною поштою на адресу суду апеляційної інстанції , звернули увагу на те,що позивач не довів погіршення свого матеріального становища чи стану свого здоров*я порівняно із тим, які були у нього на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. Як вбачається зі змісту рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року у справі № 220/2693/19 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 30 жовтня 2019 року ,тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 759/14603/17,та важливим в даному випадку є той факт,що ОСОБА_1 усвідомлюючи,що повинен платити щомісячно на утримання свого сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 3000 грн , починаючи з вересня 2017 року, чого він не робив та не робить по даний час, без будь-яких вагань визнав позов ОСОБА_3 і погодився сплачувати аліменти на дитину і на позивача в розмірі 3000 грн. При цьому , якщо постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 8/759/14603/17 ОСОБА_1 оскаржив до Верховного Суду. Ухвалою Верховного Суду від 12 рудня 2019 було відмовлено у відкритті касаційного провадження, то рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року у справі № 220/2693/19 , він не оскаржував взагалі, та сумлінно його виконує. Крім того, згідно наявної в матеріалах даної справи довідки про відсутність заборгованості від 26 травня 2020 року № 61977660/61977039, виданої Великоновосілківським РВ ДВС , ОСОБА_1 немає заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 та сумлінно виконує судове рішення у справі № 220/2693/19. У той же час, ОСОБА_1 не виконує свого обов*язку з оплати аліментів на утримання сина, починаючи з вересня 2017 року , щомісячно сплачує на утримання сина трохи більше 1000 грн.,замість присуджених судом 3000 грн. Отже,не зважаючи на скрутне матеріальне становище позивача,він повністю виконує судове рішення щодо утримання другої своєї дитини. Позивач , володіючи земельною ділянкою для ведення селянського господарства ,має собі дозволити із 26 грудня 2017 року по теперішній час офіційно не працювати , із 15 листопада 2019 року не перебувати на обліку у центрі зайнятості як безробітний, та не шукати роботу,при цьому в повній мірі та своєчасно сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження погіршення стану свого здоров*я порівняно із тим,який у нього був на час ухвалення рішень про стягнення з нього аліментів. Суд врахував і те,що матеріальне становище та стан здоров*я сина позивача ОСОБА_4 також не змінилося на краще , і дитина надалі потребує допомоги та утримання від свого батька ,зокрема : - стан здоров*я дитини,згідно консультативних висновків лікарів поліклініки радіаційного реєстру ДУ « ННЦРМ НАМН України « у дитини було діагностовано анемію (клініко-гематологічний синдром ,який характеризується зменшенням вмісту гемоглобіну й еритроцитів в одиниці об*єму крові,що призводить до виникнення кисневого голодування тканин ) та хронічне захворювання підшлункової залози і збільшення печінки,що потребує постійного нагляду та витрат на лікування, матеріальне становище дитини та його матері,що має безпосередній вплив на матеріальний стан самої дитини. На сьогоднішній день відповідач тимчасово не працює,у тому числі через запровадження в Україні карантину,офіційних доходів не отримує,а є єдиним джерелом доходу для відповідача та її сина, окрім щомісячних 1000 грн, які надходять від позивача, матеріальна допомога,та підтримка батьків відповідача,що не дає можливості у повній мірі та належним чином забезпечити сину гармонійний розвиток, достатній для його фізичних, інтелектуальних,моральних,духовних та соціальних потреб . Просили розглянути апеляційну скаргу у їхню відсутність,апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.167-170).

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3 не з*явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання 01 грудня 2020 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм №3.9-13 за № 1282 та судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.161,162,175). Електронною поштою надала заяву про підтримання апеляційної скарги та її задоволення у повному обсязі ,про можливість розгляду справи без участі відповідача (а.с.165).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині задоволення вимог про зменшення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 за рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року ,у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,трьох років , ніким із сторін не оскаржується, тому апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення у вказаній частині не перевіряється .

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 29 вересня 2017 року (а.с. 6а-8).

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 500 грн, а також аліменти на утримання самої ОСОБА_3 до досягнення донькою трьох років у розмірі 1 500 грн (а.с. 9-11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання малолітніх дітей ,суд першої інстанції виходив з того,що на підтвердження зміни свого майнового стану позивачем надано рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі 3000 грн. та на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1500 грн, та докази про те,що позивач не працює та не отримує допомоги по безробіттю,які надавалися раніше,при розгляді справи № 759/14603/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та при розгляді справи № 220/2693/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох річного віку . Тобто,обставини на які посилається позивач існували раніше,а тому не можуть свідчити про зміну його майнового стану. Позивачем в порушення вимог припису статті 192 СК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового стану чи стану здоров*я,які б стали правовою підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання дітей .

Апеляційний суд погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції та

вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання малолітніх дітей.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (51 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. ст. 181 - 183, 192 СК України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3) та процесуального (ст. ст. 12, 263, 264 ЦПК України) права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи , постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 29 вересня 2017 року .Зі змісту постанови вбачається ,що під час ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення їх розміру судом була врахована можливість ОСОБА_1 виплачувати аліменти в розмірі ,визначеному судом. При цьому,на час розгляду вказаної справи № 759/14603/17 , ОСОБА_1 позов визнавав частково,посилаючись на те,що він не спроможній виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі,оскільки він не працює та не отримує допомоги по безробіттю,виживає тільки за рахунок батьків пенсіонерів та присадибної ділянки батьків,і цим обставинам була надана оцінка .

На час ухвалення рішення Великоновосілківським районним судом Донецької області рішення від 09 грудня 2019 року по справі № 220/2693/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох річного віку , ОСОБА_1 також не перебував на обліку у центрі зайнятості і не отримував допомогу по безробіттю, що підтверджується довідкою Великоновосілківського районного центру зайнятості від 26 травня 2020 року № 454.

Тобто,як на час постановлення рішень про стягнення аліментів, так і на даний час позивач не працює та не отримує допомоги по безробіттю, а отже, ці обставини залишились незмінними.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано : копію довідки Великоновосілківського районного відділу ДВС від 26 травня 2020 року № 61977660/61977039, з якої вбачається, що ОСОБА_1 не має заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 220/2693/19, виданого 14 квітня 2019 року Великоновосілківським районним судом Донецької області, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на її утримання та на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1500 грн. кожного місяця з урахуванням рівня інфляції та індексації. Квитанції на підтвердження сплати аліментів на користь ОСОБА_2 . Копію довідки Великоновосілківського районного центру зайнятості від 26 травня 2020 року № 454, відповідно до якої ОСОБА_1 не перебуває на обліку у Великоновосілківського районного центру зайнятості як безробітний з 15 листопада 2019 року по теперішній час. Копію довідки про склад сім`ї, виданої Шевченківською сільською радою 01 червня 2020 року № 401, відповідно до якої ОСОБА_1 є власником будинку по АДРЕСА_1 . Копію довідки Управління соціального захисту населення Великоновосілківської РДА від 26 травня 2020 року № 3259, відповідно до якої ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні. Копію довідки Шевченківської сільської ради від 01 червня 2020 року № 403, відповідно до якої ОСОБА_1 є членом особистого селянського господарства та має 1,4335 га ріллі. Копію довідки Шевченківської сільської ради від 01червня 2020 року № 222/02-10, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно з 26 грудня 2017 року по теперішній час не працює. Копію довідки Шевченківської сільської ради від 01 червня 2020 року № 402, відповідно до якої ОСОБА_1 має земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,4335 га . Копію трудової книжки, з якої вбачається, що виплата допомоги по безробіттю припинена 27 грудня 2017 року .

Судом першої інстанції слушно зазначено ,що на момент ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 вже був батьком доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надані ОСОБА_1 копія довідки Великоновосілківського районного відділу ДВС від 26 травня 2020 року № 61977660/61977039 про відсутність заборгованості зі сплати аліментів , згідно виконавчого листа № 220/2693/19, виданого 14 квітня 2019 року Великоновосілківським районним судом Донецької області та квитанції на підтвердження сплати аліментів на користь ОСОБА_2 не підтверджують погіршення матеріального стану позивача. Натомість свідчать про неналежне виконання ним батьківських обов`язків щодо утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та невиконання ним судового рішення від 03 жовтня 2019 року . Отже, належних та допустимих доказів зміни майнового стану у бік його погіршення ОСОБА_1 суду не надано. Суд відхилив доводи позивача про те, що на його утриманні знаходяться батьки, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Крім того, батьки позивача є пенсіонерами і мають постійний гарантований державою дохід у вигляді пенсії. Також , суд вважав неспроможними доводи позивача щодо стану здоров`я, як такі, що не обґрунтовані та не підтверджені жодним доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених ЦПК України.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень СК України, слід зробити висновок, що позивач звернувшись із відповідним позовом до суду повинен був довести наявності відповідних, передбачених законодавством умов.

Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 759/14603/17 та рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року по справі № 220/2693/19 , то висновки суду про відмову у задоволенні його позовних вимог є правильними та такими, що зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Доводи скарги про не встановлення судом фактичних обставин справи та неврахування доказів позивача факти спростовуються матеріалами справи та оскаржуваним рішенням, в якому дано належну оцінку всім доказам позивача.Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених по справі обставин, не мають наслідком задоволення скарги, а отже на увагу суду не заслуговують.

За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2020 року .

Судді: