ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 640/15998/18-ц

провадження № 22ц/818/5095/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кругової С.С., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року в складі судді Губської Я.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на планове стаціонарне лікування.

Позовна заява мотивована тим, що з 10 червня 2008 року після перенесеного ним у листопаді 2006 року обширного інфаркту серця він є інвалідом ІІ групи. Також, він має низку захворювань. Він не працює, а його щомісячний дохід складає 3565,00 грн.

Зазначив, що йому призначено проходити обов`язкові стаціонарні планові лікування, а саме, лікування серцево-судинних захворювань два рази на рік в інфарктному відділенні ГКБ № 8 м. Харкова або в кардіологічному відділенні ХКБ № 28 м. Харкова; лікування цукрового діабету, атеросклерозу нижніх кінцівок та синдрому діабетичної стопи один раз на рік в ендокринологічному відділені або у відділенні СДС ГКБ № 2 м. Харкова. На проходження цих лікувань йому необхідно витратити 4473,93 грн.

Вказав, що його витрати за один місяць на обов`язкові ліки, медичні вироби та медичні послуги становлять 4562,44 грн, а щомісячні витрати за комунальні послуги - 644,27 грн, а всього - 5206,71 грн.

Вважав, що відповідачі матеріально забезпечені та мають можливість сплачувати йому грошові кошти на додаткові витрати відповідно до статті 203 СК України.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь, починаючи з 03 вересня 2018 року додаткові витрати в твердій грошовій формі в розмірі 186,00 грн щомісячно на необхідні його стаціонарні планові лікування серцево-судинних захворювань та атеросклерозу нижніх кінцівок (синдрому діабетичної стопи); стягнути з ОСОБА_2 на його користь, починаючи з 03 вересня 2018 року додаткові витрати в твердій грошовій формі в розмірі 186,00 грн щомісячно на необхідні його стаціонарні планові лікування серцево-судинних захворювань та атеросклерозу нижніх кінцівок (синдрому діабетичної стопи).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на документи, що підтверджують рекомендації призначень йому стаціонарних лікувань. Вказав, йому призначаються лікарські препарати без рецептів, оскільки в переліку безкоштовних і пільгових ліків його лікарських препаратів немає.

26 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони вважали рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначили, що позивачем не надано доказів про неможливість пільгового отримання ліків. Посилалися на те, що позивач забезпечений житлом та має у власності двокімнатну квартиру, отримує значні аліменти та матеріальну допомогу.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність тричі на рік проходити стаціонарне лікування, доказів його проходження та розмір очікуваних витрат.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням. Як вбачається з довідки до акту огляду МСЕК, серія 12 ААА № 684737, від 13 липня 2017 року, йому протипоказані нервово-емоційні навантаження та рекомендовано стаціонарне лікування в кардіології 28 МЛ, НДІ терапії (а.с.14 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2009 року по справі № 2-2466/09 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 605,00 грн щомісячно на утримання батька (а.с.49 том 1).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року у справі № 643/14638/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 13 250,00 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1700,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоров`я ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання ОСОБА_1 в розмірі 300,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоров`я ОСОБА_1 ; в іншій частині позову відмовлено (а.с.180-185 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року у справі № 640/8656/17 стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі по 1803,58 грн з кожного, сплачені ОСОБА_1 в період з 09 лютого 2017 року по 27 квітня 2017 року на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг (а.с.111-112 том 1).

З копії виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 , наданої КЗОЗ міська поліклініка № 10 від 08 листопада 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 спостерігається на «Д» обліку у лікарів: кардіолога, терапевта, хірурга, ендокринолога. ОСОБА_1 проходить стаціонарне лікування в ГКБ № 8 кардіологічному відділенні: восени та на весні; відділення відновлювального лікування 10 поліклініки: квітень та листопад 2010 року (а.с.16 том 1).

З копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1362 КЗОЗ «ХМЛ № 28» вбачається, що ОСОБА_1 з 27 квітня 2016 року по 07 травня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом основний: стабільна стенокардія напруження 111 ФК, постінфарктний (2006) кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 111 ст 2ст дуже великий ризик, СН НА ст с систолічною дисфункцією лівого желудочка, ФВ 43%; супутній: ДЕП 11 ст змішаного генеза, цукровий діабет 11 тип, середнього ступеню тяжкості, ожеріння 11-111 ст, бронхіальна астма 11 ст, ЛН 11 ст емфізема легенів, пневмосклероз, ЛН 1 ст псоріаз. Лікування: кардіомагніл, лозап, небилет, короксан, розарт, діабетон, індапамид, тивомакс, метонат, тіотрізолін, мельгама (а.с.20 том 1).

З копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1467 КЗОЗ «ХМЛ № 28» вбачається, що ОСОБА_1 з 26 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом основний: стабільна стенокардія напруження 111 ФК, постінфарктний (2006) кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 111 ст 2ст дуже великий ризик, СН НА ст с систолічною дисфункцією лівого желудочка, ФВ 44%; супутній: ДЕП 11 ст лікворна дистензія, вестибуло атактичний, астено-невротичний синдром; цукровий діабет 11 тип, середнього ступеню тяжкості, ожеріння 11 ст, бронхіальна астма 11 ст, ЛН 11 ст емфізема легенів, пневмосклероз, ЛН 1 ст псоріаз. Лікування: кардіомагніл, лозап, небилет, короксан, розарт, діабетон, індапамид, тивомакс, метонат, тіотрізолін (а.с.21 том 1).

Матеріали справи містять копії індивідуальних програм реабілітації інваліда № 1212 від 23 квітня 2010 року, № 1112/1110 від 23 червня 2015 року, № 830 від 27 червня 2016 року (а.с.55-63 том 1).

Також, матеріали справи містять копії квитанцій та чеків на придбання медичних препаратів і не тільки, а саме: 27 квітня 2017 року - натрію хлорид на суму 11,55 грн, натрію хлорид на суму 103,95 грн; 26 квітня 2017 року тивомакс на суму 294,64 грн, зі знижкою до сплати - 224,00 грн; 26 квітня 2017 року - метонат на суму 63,20 грн, тивомакс на суму 404,70 грн, всього зі знижкою - 439,80 грн; 26 квітня 2017 року - вода мінеральна на суму 17,46 грн, знижка 3,00 грн, корвалол на суму 20,42 грн, знижка - 4,45 грн, метонат на суму 284,72 грн, знижка - 62,02 грн, мило на суму 20,88 грн, знижка - 4,55 грн, пакет на суму 1,00 грн, знижка - 0,00 грн, система пр на суму 78,10 грн, знижка -17,01 грн, тиотриазолин на суму 159,84 грн, знижка - 34,81 грн, тиотриазолин на суму 17,76 грн, знижка 3,87 грн, шприц на суму 15,80 грн, знижка - 3,44, шприц на суму 38,61 грн, знижка 8,41 грн (а.с.72 том 1).

Таким чином, всього придбано ліків, призначених лікарем на суму 1465,22 грн.

З інших копії квитанцій та чеків на придбання медичних препаратів і не тільки вбачається, що вони придбані у 2018 році, а також є квитанції та рахунки на сплату комунальних послуг (а.с.73-84 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 має трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.167-167 том 1).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він страждає на численні хвороби. Призначеної пенсії у зв`язку з інвалідністю та аліментів йому не вистачає для придбання ліків та проходження стаціонарного лікування. Також, йому призначено проходити тричі на рік стаціонарні лікування: двічі щодо лікування серцево-судинних захворювань у МКЛ № 8 та МКЛ № 28, а також від цукрового діабету атеросклерозу нижніх кінцівок в ХМЛ № 2.

Матеріали справи свідчать про те, що за численними позовами ОСОБА_1 стягнуто вже з відповідачів відповідні суми на його утримання (аліменти, додаткові витрати до покращення стану його здоров`я), лікування, одноразові виплати, які, виходячи з наданих ОСОБА_1 доказів в цій справі, поглинають витрати, які він витрачає на лікування. При цьому жодного доказу проходження ним стаціонарного лікування двічі на рік в ГКБ № 8 кардіологічному відділенні та та МКЛ № 28, а також від цукрового діабету атеросклерозу нижніх кінцівок в ХМЛ № 2 не надано. Довідка про проходження ним у квітні та листопаді 2010 року лікування у відділенні відновлювального лікування 10 поліклініки, яка датована 2010 роком, не може бути належним доказом у цій справі,оскільки після цього лікування позивачем стягнуто з відповідачів відповідні суми на лікування. Інших доказів, що підтверджують направлення позивача на стаціонарне лікування до медичних установ для планового лікування до суду не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на документи, що підтверджують рекомендації призначень йому стаціонарних лікувань та що йому призначаються лікарські препарати без рецептів, оскільки в переліку безкоштовних і пільгових ліків його лікарських препаратів немає судова колегія відхиляє, оскільки кожна зазначена обставина в позові повинна бути підтверджена відповідними доказами, які в справі відсутні.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що його щомісячний дохід становить 3565,00 грн, який складається з пенсії з інвалідності в розмірі 1452,00 грн та аліменти від старшого сина ОСОБА_3 в розмірі 2113,00 грн, однак йому не вистачає грошових коштів на лікування, судова колегія також відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не надані відомості про його майновий стан, зокрема, довідка про розмір отримуваної пенсії, розмір отримуваних аліментів та інших стягнень, не доведено, що цей дохід є нижче прожиткового мінімуму на час розгляду справи.

Таким чином, оскільки докази, які б підтверджували потребу у додаткових витратах відсутні, підстав для покладення на відповідачів обов`язку брати участь у додаткових витратах на батька, враховуючи судові рішення, за якими стягнуто з відповідачів відповідні суми, згідно із статтею 203 СК України, не вбачається.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді С.С. Кругова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.