КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/11347/20

номер провадження: 22-ц/824/12832/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лепіхіної Ольги Петрівни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року у складі судді Гаврилової О.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Дарди Ірини Михайлівни, стягувач: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лепіхіна О.П. звернулась до суду з указаною скаргою, у якій просила:

визнати дії заступника начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ) Дарди І.М. щодо складання акту державного виконавця від 22 липня 2020 року - протиправними;

скасувати акт державного виконавця заступника начальника відділу Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дарди І.М. від 22 липня 2020 року в рамках виконавчого провадження №62234924;

визнати дії заступника начальника відділу Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дарди І.М., вчинені 23 липня 2020 року в рамках виконавчого провадження №62234924 щодо накладення на ОСОБА_1 штрафу - протиправними;

скасувати постанову заступника начальника Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дарди І.М. від 23 липня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Лепіхіна О.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця подана з пропуском строку на оскарження дій та рішень державного виконавця. Вказує, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норму ст.449 ЦПК України, яка передбачає строк на оскарження дій та рішень державного виконавця тривалістю у 10 календарних днів, а не норму ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено строк на оскарження дій та рішень державного виконавця тривалістю у 10 робочих днів. Вказує, що норми Закону України «Про виконавче провадження» мають пріоритет над нормами ЦПК України в рамках цієї колізії, оскільки норма Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною по відношенню до норми ЦПК України, та Закон України «Про виконавче провадження» було прийнято пізніше за ЦПК України.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описок від 18 травня 2020 року, у цивільній справі №755/5133/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, задоволено частково заяву представника ОСОБА_4 - адвоката Власюка К.П. про забезпечення вказаного позову та визначено місце і час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 до винесення судом рішення:

- щотижня у будні дні: з 10-00 кожної середи до 10-00 кожної суботи;

- щомісячно у вихідні дні: з 10-00 кожної першої суботи до 20-00 кожної першої неділі та з 10-00 кожної третьої суботи до 20-00 кожної третьої неділі та, коли випадає, з 0-00 кожної п`ятої суботи до 20-00 кожної п`ятої неділі;

- зобов`язано батька, ОСОБА_1 передавати малолітню дитину, ОСОБА_5 матері, ОСОБА_4 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

У решті заяви про забезпечення позову відмовлено.

На виконання вказаної вище ухвали Дніпровського районного суду міста Києва №755/5133/20 заступником начальника Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дардою І.М. прийнято постанову від 03 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62234924 (а.с.30).

22 липня 2020 року при примусовому виконанні ухвали Дніпровського районного суду міста Києва №755/5133/20 заступником начальника Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дардою І.М. за участю стягувача ОСОБА_4 та боржника ОСОБА_1 за адресою місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 складено акт, яким встановлено факт не виконання боржником вимог ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року. Вказаний акт державного виконавця від 22 липня 2020 року підписаний боржником (а.с.31).

Постановою заступника начальника Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дарди І.М. від 23 липня 2020 року в рамках виконавчого провадження №62234924 на боржника ОСОБА_1 за невиконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року №755/5133/20 накладено штраф у розмірі 3 400 грн 00 коп. (а.с.35).

Вказана постанова заступника начальника Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дарди І.М. була отримана ОСОБА_1 поштою 04 серпня 2020 року, що підтверджується копією супровідного листа державного виконавця від 23 липня 2020 року вих.№60655 та ксерокопією поштового конверта із цифровим штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення (а.с.24-25).

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями ст.449 ЦПК України й виходив із того, що заявник довідався про оскаржуваний акт державного виконавця від 22 липня 2020 року та оскаржувану постанову державного виконавця від 23 липня 2020 року одразу при їх вчиненні. Тому визначений законом десятиденний строк на звернення зі скаргою до суду з урахуванням вихідних днів сплив 03 серпня 2020 року, а з даною скаргою представник заявника звернулась до суду лише 05 серпня 2020 року, тобто після спливу встановленого ст.449 ЦПК Українидесятиденного строку на оскарження дій та рішень державного виконавця. Однак представник заявника із клопотанням про поновлення строку для подання скарги до суду не зверталась. При цьому, суд першої інстанції визнав безпідставними посилання представника заявника на положення ч.5 ст.74 закону України «Про виконавче провадження», оскільки при вирішенні питання про можливість прийняття скарги до свого провадження, суд керується положеннями ст.ст.447-449 ЦПК України.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами пункту (а) ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч.1 ст.122, ч.1 ст.123 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом. Таким чином, ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» є бланкетною і відсилає до спеціального порядку оскарження, яке регулюється ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки пункт (а) ч.1 ст.449 та ч.2 ст.126 ЦПК України передбачають, що сторона виконавчого провадження має право звернутись до суду із скаргою у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, а ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» уточнює, що таке оскарження відбувається протягом 10 робочих днів, тому суд першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали мав керуватись саме ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 796/123/2018 (провадження № 61-14683ав19).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та, приймаючи до уваги, що заявник був присутнім під час складання оскаржуваного акту державного виконавця заступника начальника відділу Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дарди І.М. від 22 липня 2020 року та знав про порушення свого права з 22 липня 2020 року, то останнім днем для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо його складання було 05 серпня 2020 року включно.

Оскільки постанову заступника начальника Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ Дарди І.М. від 23 липня 2020 року заявник ОСОБА_1 отримав поштою 04 серпня 2020 року, і матеріали справи не містять доказів того, що він був присутній при прийняті державним виконавцем даної постанови, а також те, що він отримав цю постанову раніше ніж 04 серпня 2020 року, то колегія суддів вважає, що останнім днем для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо накладення штрафу було 18 серпня 2020 року включно.

Із даною скаргою до суду представник ОСОБА_1 - адвокат Лепіхіна О.П. звернулася 05 серпня 2020 року, а тому представник заявника не пропустила строк на звернення зі скаргою.

Однак, суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону, правові висновки Верховного Суду та встановлені обставини належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про пропуск строку на звернення представником заявника зі скаргою на рішення та дії державного виконавця, що призвело до порушення судом першої інстанції норми процесуального права.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лепіхіної Ольги Петрівни задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: