Справа № 386/948/19
Провадження № 2/386/46/20
21 січня 2020 року смт. Голованівськ
Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Шкамерда К. С.
з участю: секретаря судового засідання Максютенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності,
03.10.2019 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
19.11.2019 р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник в судове засідання не з?явились. Представник позивача ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи та відзив до суду не подавала. Відзив на позовну заяву та будь яких заперечень стосовно позовних вимог до суду також не подавала.
За відсутності заперечень позивача про ухвалення заочного рішення, враховуючи належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання не повідомивши про причини неявки та не подала до суду відзив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази та подані заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом.
В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 2004 року, який розірвано рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2018 року та набрало законної сили 16.10.2018 року (а.с. 11-12).
Згідно довідки №1079, виданої 05.03.2019 року виконавчим комітетом Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 (а.с. 10).
За час спільного проживання сторонами, а саме ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу житлового будинку від 24.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Воєводою С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1454, набуто у власність житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 (а.с. 13).
З архівної довідки №173 від 19.07.2019р. вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купілі-продажу від 24.06.2005р. (а.с.14).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до ст. ст.. 76, 77 ч.2 ст.78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, майно, а саме житловий будинок із господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було придбано сторонами за час їх шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Доказів, які б свідчили, що вищезазначене майно було придбане не у період шлюбу, або за особисті грошові кошти одного з подружжя, а також, що вказане майно є неподільним матеріали справи не містять. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації.
Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи також не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя, а тому позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку разом із господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу спільного рухомого майна сторін, а саме компенсації за придбану побутову техніку та меблі, в розмірі: 23 753, 35 грн., яку позивач просить залишити за відповідачем, суд виходить зі наступного.
Позивачем до позовної заяви подано:
- товарний чек від 15.06.2016 року, на придбання поверхні «Piramida» вартістю 4473,00 грн., духовки «Piramida» вартістю 5368,00 грн., кухонної витяжки «Piramida» вартістю 1309,00 грн. в продавця ФОП « ОСОБА_4 » без зазначення відомості особи покупця (а.с. 32);
-товарний чек №6909 містить відомості про купівлю холодильника марки «Elenberg mrf 145» вартістю 4199,00 грн. та гарантійний талон до нього №6909 від 30.09.2016р. в якому покупцем зазначено ОСОБА_6 (а.с.34-35);
-товарний чек №1715 від 31.01.2014р. та гарантійний талон до нього, за яким було придбано мікрохвильову піч марки «LG», вартістю 1200,00 грн., без зазначення прізвища та ім?я покупця;
- гарантійний талон на холодильник «Samsung RB31fernoee» на суму 5490,00грн. без зазначення прізвища та ім?я покупця;
- фіскальний чек від 18.01.16 р. на придбання комп. Акустики на суму 1999,90 грн.(а.с.31);
- товарний чек № 7153 та гарантійний талон до нього за яким було придбано Toshiba 39P2300D (G) та кронштейн поворотний на суму 7959,00грн. у продавця «КомфіЮа» , покупець роздрібний клієнт «Комфі» (а.с.39-40). Суд визнає неналежними вищевказані докази, надані позивачем на підтвердження факту придбання з відповідачем заявленого рухомого майна, оскільки надані товарні чеки, гарантійні талони не містять відомості про покупця майна, саме сторін у справі. Будь-яких доказів, які стверджують про наявність певного рухомого майна за спільним місцем проживання сторін в період їх спільного проживання та про компенсацію вартості, якого ставиться питання у позовній заяві, до суду не надано.
За нормами ч. 1 ст. 1087, ч. 1 ст. 1088 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. При здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за пунктом 15 статті 3 якого, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".
Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1024- XII - продавець зобов`язаний (за вимогою покупця) видати розрахунковий документ встановленої форми - розрахункову квитанцію, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.
Отже, на підтвердження придбання спірного рухомого майна позивач мав би надати відповідні чеки, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця.
Оскільки до суду не надано належних та допустимих доказів щодо наявності рухомого майна, яке вказано в позовній заяві у відповідача та придбання цього майна сторонами за спільним місцем проживання в період їх спільного проживання, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за побутову техніку та меблі в розмірі 23 753,35 грн.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про поділ майна підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання права власності за позивачем на 1/2 частину житлового будинку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13,89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку разом із господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .
Місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Голованівський районний суд Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення складено та підписано суддею 29.01.2020 р.

Суддя: Шкамерда К. С.