КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ Справа 756/2632/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року, постановлену у складі судді Жука М.В., за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що під час перегляду рішення суду першої інстанції Київським апеляційним судом у постанові від 29 травня 2019 року було встановлено необхідність вирішення питання розподілу судових витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 в суді першої інстанції, шляхом прийняття ним додаткового рішення. Однак суд першої інстанції зазначеного не врахував та помилково відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Звертає увагу на те, що Київським апеляційним судом було вирішено лише питання судових витрат, заявлених відповідачем ОСОБА_3 . Зазначає, що загальний розмір судових витрат відповідача ОСОБА_1 становить суму у розмірі 54 290 грн., про що було заявлено у письмовому клопотанні, поданому до суду першої інстанції в судовому засіданні, яке відбулось 13 лютого 2019 року. Однак, судом першої інстанції жодним чином не вирішено питання розподілу судових витрат в частині компенсації витрат, понесених відповідачем ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 32 259 грн. 44 коп., витрати на проведення автотоварознавчого експертного дослідження в розмірі 1500 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6400 грн. та судові витрати в розмірі 1581 грн. 64 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року в частині відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати в розмірі 2350 грн. 49 коп. Рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 32 259 грн. 44 коп. залишено без змін.

Змінюючи рішення суду в частині розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначив, що здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем, та стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно розміру задоволених вимог.

27 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені відповідачем судові витрати у розмірі 42 346 грн. 20 коп., які не були враховані судом першої інстанції при розподілі судових витрат. Зазначена обставина підтверджена судом апеляційної інстанції в постанові від 29.05.2019 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 04 липня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, рішення суду першої інстанції скасовано в частині розподілу судових витрат та визначено розмір судових витрат, які підлягають стягненню, тому Оболонський районний суд м. Києва не має процесуальних повноважень на ухвалення додаткового рішення в цій частині.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2018 року до Оболонського районного суду м. Києва від представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в якій представник відповідача просила суд вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на те, що ОСОБА_1 для забезпечення проведення у справі незалежної судової експертизи було понесено витрати у розмірі 4290 грн. Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу складає суму у розмірі 50 288 грн., що підтверджується рахунком та актом виконаних робіт (т.1 а.с. 239).

Разом з тим, ухвалюючи рішення від 13 лютого 2019 року, суд першої інстанції заяву відповідача ОСОБА_1 щодо розподілу понесених нею судових витрат не вирішив.

Відповідно до вимог п.6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року, колегія суддів відхилила доводи відповідача ОСОБА_1 про необхідність для скасування рішення з тих підстав, що суд взагалі не розглянув питання розподілу судових витрат, заявлених відповідачем.

Тому суд апеляційної інстанції вважав, що оскільки суд першої інстанції питання про судові витрати відповідача у справі не вирішив, це питання належить вирішувати шляхом ухвалення додаткового рішення у справі згідно приписів ст.270 ЦПК України, а не шляхом його скасування.

Разом з тим, суд першої інстанції вищезазначене уваги не звернув та передчасно дійшов висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення, а тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду.

Крім того, постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року було залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року у зміненій частині та постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року залишено без змін.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд зазначив про необґрунтованість доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судами обох інстанцій в порушення вимог законодавства не було вирішено її клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції. Суд першої інстанції питання про судові витрати відповідача у справі не вирішив, тому таке питання належить вирішувати шляхом ухвалення додаткового рішення у справі згідно з приписами ст. 270 ЦПК України, а не шляхом скасування оскаржуваних судових рішень

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановленняпомилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.