справа №619/4097/18
провадження №2-п/619/22/20
Ухвала

іменем України

16 грудня 2020 року

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Кононихіної Н. Ю.

при секретарі Мєщан І. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Дергачі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ майна подружжя»

встановив:

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ майна подружжя» було задоволено у повному обсязі.

17 серпня 2020 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення по тим підставам, що з поважної причини був відсутній у судових засіданнях у зв`язку із впровадженням та продовженням карантину у країні у зв`язку із пандемією коронавірусу COVID-19 згідно Постанови КМУ № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу» від 11.03.2020, про відкладення слухання справи відповідач неодноразово звертався із заявами, побоюючись за стан свого здоров`я. По суті рішення суду є неправомірним, так як по справі не вірно встановлені обставини справи, а саме в частині грошової компенсації при розподілі автомашини подружжя, розподілі грошових вкладів сторін, невизначеності клопотань про призначення по справі експертиз та неправильного прийняття рішення в частині стягнення коштів за правову допомогу. Суд у своєму рішенні посилався на докази, які є недопустимими та недостовірними Звіти про оцінку майна від 13 вересня 2018 року, що, на думку відповідача, були виконані із порушенням процедури. Натомість відповідач надає Суду новий звіт, що був замовлений ним та отриманий вже після фактичного ухвалення оскаржуваного заочного рішення та після отримання відповідачем копії такого судового рішення. Таким чином заочне рішення суду по справі підлягає скасуванню, за будь-яких обставин є незаконним.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги, наголосивши, що сторона позивача не надала суду належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність порушень чинного законодавства в діях відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник просили відмовити у задоволенні заяви про скасування заочного рішення суду, т.я. для цього немає законних підстав.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріли справи, вважає, що у задоволенні заяви про скасування заочного рішення суду слід відмовити з наступних причин.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

22 червня 2020 року Дергачівським районним судом Харківської області було ухвалено заочне рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя по справі № 619/4097/18, яким був задоволений позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Суд не погоджується з підставою для скасування заочного рішення суду з приводу неявки відповідача у судове засідання від 22 червня 2020 року у зв`язку із клопотанням про перенесення судового засідання та поважності причин його неявки у судове засідання, т.я.

22 червня 2020 року представником відповідача за допомогою засобів електронного поштового зв`язку на адресу суд було направлено клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із продовженням дії карантину. Однак суд правомірно і обґрунтовано прийшов до висновку, що такі причини не є істотними і поважними для перенесення судового засідання, а саме:

у ЦПК України відсутня така підстава для відкладення розгляду справи як «карантин, продовження карантину та/або ін.». А можливість перенесення розгляду справи у зв`язку із подіями, що склались у світі, в Україні носить лише рекомендаційний, неімперативний характер, що і було зазначено у судовому рішенні;

як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»);

учасник судового процесу зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Натомість відповідач затягує розгляд справи усіма можливими способами. Він не надав суду жодних доказів, що він не має можливості брати участь у судовому засіданні, не має можливості дістатись до суду у зв`язку із впровадженням певних обмежувальних заходів. Раніше відповідач особисто та його представник завжди брали особисту участь у судових засіданнях та не висловлювали позиції про неможливість прибуття до суду, тобто відповідач не був позбавлений права на можливості брати участь у судовому засіданні, адже він не надав жодного доказу на підтвердження того, що запровадження карантину вплинуло на нього, на його можливість прибути до суду та брати участь у судовому засіданні, у тому числі за участю представника.

Законодавець не скасовував можливість здійснення судового розгляду у режимі відеоконференції, в тому числі з використанням «Скайп» та «Зум», що було дозволено в період карантину. А відповідач в свою чергу не скористався таким своїм правом, не надав жодних доказів того, що він не міг брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, що свідчить про те, що він абсолютно не зацікавлений у якомога скорішому закінченні судового процесу, та затягує розгляд справи усіма можливими способами.

Розгляд справи триває вже більше двох років, що свідчить про порушення розумності строків судового розгляду, а чергове перенесення судового засідання лише сприяло б затягуванню судового процесу.

Відповідач та його представник достеменно знали про існування справи №619/4097/18, завжди своєчасно отримували процесуальні та судові документи по справі, судові повістки, тобто завжди були сповіщені про хід розгляду справи, брали активну участь у її розгляді, займали активну правову позицію з цього приводу, регулярно висловлювали свою правову позицію шляхом подання різноманітних заяв та клопотань, тому це не може свідчити про те, що відповідач не знав про існування справи, про призначене судове засідання, однак, повторно подав заяву про відкладення розгляду справи.

При вирішенні заяви про скасування заочного рішення суд не приймає до уваги довід відповідача, що суд незаконно врахував при вирішення основного позову по суті Звіт про оцінку майна від 13.09.2018, наданого позивачем у якості доказу своєї правової позиції, та навпроти суд повинен також врахувати і Висновок експертного автотоварознавчого дослідження, поданого відповідачем разом із Заявою про перегляд судового рішення.

Однак, позивачем, дотримуючись вимог ЦПК України, разом із поданням позовної заяви були зібрані докази, якими позивач обґрунтовував свою правову позицію, свої позовні вимоги, в тому числі одночасно із поданням Позовної заяви були подані докази, на підтвердження оцінки транспортних засобів, що підлягали поділу, як спільна сумісна власність подружжя.

Так, відповідно до змісту Звіту про оцінку рухомого майна - колісного транспортного засобу марки «Ніссан» моделі «Алмера Классік», ринкова вартість зазначеного майна дорівнює: 145711,20 грн.

Відповідно до змісту Звіту про оцінку рухомого майна та визначення середньоринкової вартості - колісного транспортного засобу марки «Мерседес бенз» моделі «е200к», ринкова вартість зазначеного об`єкту дорівнює: 476200,00 грн.

Тобто, маються правові підстави для відшкодування позивачу грошових коштів в розмірі: (476200,00 грн. 145711,20 грн.) / 2 = 165244, 40 грн., що заявлено у позовній вимозі.

Натомість в ході розгляду судової справи, який тривав вже понад два роки - відповідач жодного разу не заперечував проти доказів, поданих позивачем, не зазначав на їх недопустимості та недостовірності, не надавав у порядку та строки, встановлені ЦПК України, свої контрдокази, які б спростували зміст звітів про оцінку майна (транспортних засобів), наданих позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк - суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин - суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подача цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Тобто відповідач зобов`язаний подати свої докази, якими він обґрунтовує заперечення проти позовної заяви, разом із відзивом, а в разі, якщо унеможливлений подати певні докази одночасно із відзивом - має повідомити про це суд із обґрунтуванням причин та їх поважності неподання своєчасно доказів.

З положень ЦПК України фактично виходить, що докази до суду можуть бути подані під час стадії підготовчого провадження, коли ж суд переходить до стадії розгляду справи по суті - то він вже не може приймати від учасників судового процесу докази та/або інші клопотання, що повинні бути подані під час підготовчого провадження, крім випадків, коли особа, яка їх подає обґрунтує неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Але ж відповідач через своїх представників брав активну участь під час підготовчого провадження, активно висловлював свої заперечення проти позовних вимог, свою правову позицію, надавав докази, подавав різноманітні заяви та клопотання, але жодного разу не зазначав про необхідність подання ним нових доказів та неможливість їх подання у порядку та строки, встановлені ЦПК України.

Станом на 22 червня 2020 року справа перебувала на стадії розгляду по суті, завданням якої є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. (ст. 209 ЦПК України). Станом на вказану дату судом вже були з`ясовані обставини справи, вже були вирішені питання з боку позивача, отримані відповіді на запитання від нього, справа вже наближалась до дослідження доказів та судових дебатів, про що достеменно було відомо відповідачу, оскільки він особисто брав участь у судових засіданнях, надавав свої особисті пояснення по справі.

Зі змісту заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду - навпаки виявляється, що відповідач був позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати свої права, що він не повідомив суд про недопустимість та недостовірність доказів позивача, що він хотів провести свою оцінку транспортних засобів. Проте фактично протягом розгляду справи ані відповідач, ані його представник не наголошували на такій необхідності.

Відповідач звернувся до судового експерта з проханням провести автотоварознавче дослідження лише 24.07.2020, тобто вже після:

1) закінчення підготовчого провадження (хоча зі звітом, поданий позивачем, був ознайомлений одразу);

2) переходу справи до її розгляду по суті (про стадії розгляду справи знав);

3) ухвалення судового рішення судом першої інстанції;

4) отримання копії такого судового рішення.

Прийняття рішення про необхідність отримання нових доказів по справі вже після ухвалення судового рішення є взагалі необґрунтованим і немотивованим, оскільки апріорі не матиме жодної доказової сили, жодного істотного значення під час розгляду справи.

Суд вважає, що такі дії були виконані відповідачем лише з метою затягування судового процесу, сподіваючись на те, що саме цей доказ буде взятий судом до уваги, враховуючи, що за два роки ринкова вартість транспортного засобу в будь-якому разі стала нижче.

З огляду на дослідження Висновку експертного автотоварознавчого дослідження взагалі виходить, що висновок був складений буквально за один день, в день звернення відповідача до нього із відповідною заявою.

Суд також критично відноситься до доводів відповідача для скасування заочного рішення суду з приводу витрат на професійну правничу допомогу, що були стягнуті судовим рішенням на користь позивача.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року по справі № 619/4097/18 було ухвалено стягнути судові витрати у вигляді вартості правничої допомоги у загальному розмірі 51 400 грн..

Однак, відповідач вважає, що сума гонорару є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Однак, таке твердження відповідача є недоведеним та необґрунтованим з огляду на наступне.

Позивач в особі свого представника регулярно подавав до суду належні, допустимі, достовірні і достатні докази на підтвердження фактичного понесення судових витрат, пов`язаних із правничої (правовою) допомогою шляхом подання відповідних клопотань про приєднання доказів, до яких були додані Акти здачі-приймання до Договору про надання правових послуг та квитанції до прибуткового касового ордера. Тобто позивач не приховував ані від відповідача, ані від суду свої витрати, сумлінно, дотримуючись вимог ЦПК України, в порядку та строки встановлені Законом заявляв про свої витрати впродовж двох років розгляду справи.

Витрати, що були заявлені позивачем на професійну правничу допомогу є абсолютно обґрунтованими, оскільки відповідають усім вимогам, що містяться у ЦПК України,а саме:

визначення гонорару Адвоката у погодинній оплаті у розмірі 600, 00 грн. за одну годину праці адвоката абсолютно відповідає ч. 4 ст. 137 ЦПК України, ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», і Рекомендованим ставкам адвокатського гонорару, встановленим і затвердженим Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018;

відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в ході розгляду справи, хоча відповідач разом зі своїм представником ознайомлювались з матеріалами справи, вони знали, що позивач регулярно подає докази понесених ним судових витрат, проте жодного разу не зазначили про необхідність подання клопотання про зменшення судових витрат, а виникла ця необхідність вже після ухвалення судового рішення, що не є підставою для скасування заочного рішення.

З приводу необхідності призначення судових експертиз: представником ОСОБА_2 через канцелярію суду були подані клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи з метою визначення ринкової вартості майнових активів, а також клопотання про призначення товарознавчої експертизи з метою визначення ринкової вартості спірного домоволодіння.

Вказані клопотання не були розглянуті судом в судовому засіданні, про їх розгляд не було зазначеного у судовому рішенні.

Однак, вказані клопотання були розглянуті судом та у їх задоволенні було відмовлено.

Відповідно до положень ЦПК України, висновок експерта, отриманий за результатами проведення призначеної експертизи, є одним із видів доказів в межах судового процесу. З огляду на зміст ЦПК України, збирання доказів здійснюється на стадії підготовчого провадження, а вже на стадії розгляду справи по суді, суд вирішує спір на підставі зібраних доказів. Проте станом на 22.06.2020 справа перебувала на стадії її розгляду по суті, а тому вирішення питання щодо призначення експертиз мало місце на стадії підготовчого провадження. Відповідач же в свою чергу не скористався своїм правом своєчасно.

До того ж, 15.11.2019 представник відповідача заявила клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи на предмет визначення вартості майна, яке підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя майнового активу у вигляді гаражного боксу, який складається з майна у вигляді будівельних матеріалів, металевих конструкцій, воріт, конструкції даху, а також майнових прав на будівельно-монтажні роботи, а також призначення товарознавчої експертизи для визначення величини ринкової вартості домоволодіння станом на день проведення експертизи, але у задоволенні Клопотання було відмовлено на підставі ч. 2 ст. 222 ЦПК України, тобто у зв`язку із поданням таких клопотань із пропущенням строку та без обґрунтування поважності причин неподання клопотань у підготовчому провадженні.

Якщо ж відповідач стверджує, що його клопотання не були розглянуті судом, то виникає питання, чому він раніше не піднімав цього питання до суду, адже з моменту подання таких клопотань до суду минуло півроку та за цей час відповідача не цікавила доля його клопотань, результат їх розгляду, а тільки після ухвалення судового рішення, він зазначив, що його права були обмежені, оскільки клопотання були проігноровані судом. Це так само може свідчити лише про те, що відповідач будь-яким чином бажає затягнути розгляд справи усіма можливими способами.

Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: між позивачем та адвокатом Лискою П.О. був укладений договір про надання правових послуг. У відповідності до змісту зазначеного договору про надання правових послуг №15/19 від 12.03.2019, гонорар адвоката визначено у погодинній оплаті, який складає 600,00 грн. за одну годину праці.

Відповідно до ч.1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч. 2, 3 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Статтею 285 ЦПК України встановлюється вимоги до заяви про перегляд заочного рішення, яке подається суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причини неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причини неподання відзиву і докази про це.

Відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, жодним чином не обґрунтовано причини неявки у судове засідання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення не зазначено та не додано жодного належного та допустимого доказу, яким відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача по суті спору. Отже, відповідачем не обґрунтовано свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи зазначену норму закону та вище викладені обставини, якими спростовано доводи відповідача у заяві про перегляд заочного рішення, суд вважає, що дана заява повинна бути залишена без задоволення, так як відповідачем не доведено обставини, які є підставою для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Керуючись статтями 287, 288 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення Дергачіського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ майна подружжя» - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Кононихіна