Суддя Попова В. О.
Справа № 644/8304/19
Провадження № 2/644/378/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 січня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Попової В.О.,

за участю секретаря - Дашкової К.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання в Індустріальному районі м. Харкова,

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом , в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . В квартирі за вищевказаною адресою зареєстрована колишня дружина позивача - відповідач по справі ОСОБА_2 Станом на сьогоднішній день відповідач за місцем реєстрації не проживає, її місце перебування позивачу не відомо. Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі обмежує права останнього як власника та впливає на розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. На теперішній час відповідач комунальні витрати на утримання житла не сплачує, участі в поточному ремонті квартири не бере, квартирою взагалі не цікавиться. А тому, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ,

Ухвалою суду від 11.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи аналогічно викладеному в ньому. При цьому проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про день, час та місце судового засідання належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, яке вказано в позовній заяві та підтверджено інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Причини неявки суду невідомі.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не скористався правом подати відзив проти позову, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи і це беззаперечно встановлено судом, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 : Ѕ частини квартири згідно договору купівлі-продажу від 30.11.2010, (а.с. 5, 7) та Ѕ частини квартири згідно договору дарування від 17.08.2016, (а.с. 10). Цей факт також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 20.01.2020 року.

Набуття права власності за позивачем та його реєстрація на час розгляду справи неправомірними та недійсними не визнані і не скасовані.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 26).

Як вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано; рішення набрало законної сили 21.05.2019, (а.с. 15).

З листа Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 11688/2/07-05 від 26.07.2019 року вбачається, що від ОСОБА_2 до КП «Жилкомсервіс» заяви про перешкоджання у проживанні за адресою: АДРЕСА_2 не надходило, (а.с. 17).

Згідно листа Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 29.07.2019 72аз/119/66/01, за період з 01.01.2015 року по теперішній час звернень від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з питання вчинення їй перешкод в проживанні за адресою: АДРЕСА_2 , не надходило, (а.с. 18).

З пояснень допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 більш ніж рік не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 2015 року, її особистих речей в спірній квартирі не має, перешкод у користуванні їй ніхто не чинив.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у справі №6-709цс16: «Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час».

Окрім того, норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вбачає, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації та вже понад рік не користуються цим житлом та не сплачують за житлово-комунальні послуги, що у свою чергу порушує право позивача на реалізацію пільг по сплаті витрат, пов`язаних з утриманням житла. ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача. Договір найму житла між власником квартири та відповідачем відсутній.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку щодо існування правових підстав для задоволення позову в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням , оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та обставини справи підтверджені достовірними та допустимими засобами доказування.

Щодо вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою слід зазначити наступне.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому його положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації.

У відповідності до п.3 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів (п.1.3. Порядку).

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, що передбачено п. 26 вищевказаних правил.

В частині вимоги про зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації у зазначеній квартирі, у порядку встановленому зазначеними Правилами та Законом.

За таких умов відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі в розмірі 768 грн. 40 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-82, 141,263-266 , 268, 273, 280-283 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: відділ реєстрації місця проживання в Індустріальному районі м. Харкова, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 20.01.2020 року. Повний текст судового рішення складено 28.01.2020 року.

Суддя: В.О.Попова