У Х В А Л А

14 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 214/172/18

провадження № 61-17897ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позов обґрунтований тим, що 04 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики у вигляді розписки, згідно з якою відповідач зобов`язався повернути позивачці борг у розмірі 35 000,00 грн у строк до 31 грудня 2014 року.

03 серпня 2014 року відповідач частково повернув кошти у розмірі 800,00 грн, про що зробив власноручний запис на звороті розписки.

Відповідач гроші за договором позики позивачці не повернув, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму неповернутої позики у розмірі 34 200,00 грн та відсотки, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, у розмірі облікової ставки Національного Банку України за період з 01 січня 2015 року до 27 грудня 2017 року у розмірі 19 480,88 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 34 200,00 грн, відсотки за договором позики у розмірі 1 825,72 грн та судовий збір у розмірі 640,00 грн, всього стягнуто 36 665,72 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань необхідно стягнути визначену договором суму заборгованості та проценти відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики у розмірі 34 200,00 грн, відсотки за договором позики у розмірі 1 825,72 грн, а всього 36 025,72 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції скасував рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року, оскільки ОСОБА_1 не повідомлений належним чином про розгляд справи, свої зобов`язання не виконав, борг за договором позики повернув не у повному обсязі, тому суд апеляційної інстанції задовольнив позов, стягнув заборгованість у розмірі 34 200,00 грн.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення коштів у розмірі 34 200,00 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн*100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року постановлена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко