ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
"18" грудня 2020 р. Іллічівський районий суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., за участю секретаря судового засіданні Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Маросіна Михайла Олександровича про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.06.2010 року, в розмірі 1450,51 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят гривень 51 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 43,60 (сорок три гривні 60 коп.). У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

08 грудня 2020 року представник відповідачки адвокат Маросін М.О. звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення, обґрунтовуючи її тим, що під час розгляду справи у поданому відзиві на позов представник відповідача заявляв вимогу про стягнення з позивача витрат за надання правової допомоги адвоката в сумі 5000,00 гривень, а також судового збору в сумі 420,40 гривень за подачу заяви про скасування заочного рішення. Однак судом не було вирішено долю вказаних витрат. На підставі цього адвокат просив винести додаткове рішення, яким стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: стягнути частину судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення в сумі 410,26 грн. та частину витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 4 886,48 грн.

Представник АТ «КБ «ПриватБанк» в судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Маросін М.О. в судове засідання не прибули, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 2-4 статті 270 ЦПК України передбачено порядок подання заяви та ухвалення додаткового рішення, відповідно до якого заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Як встановлено судом, позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.06.2010 року, в розмірі 1450,51 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 43,60 грн.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням частини 1 та пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При прийнятті 04 листопада 2020 року рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області розподіл судових витрат по справі не був вирішений у повному обсязі, а саме: не було розподілено витрати, понесені відповідачем по сплаті судового збору при зверненні до суду із заявою про скасування заочного рішення та витрати на правову допомогу адвоката.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 12 червня 2020 року сплачено судовий збір в сумі 420,40 гривень за подання заяви про скасування заочного рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2019 року (а. с. 64).

Вказана сума підлягає стягненню частково - пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Первинний розмір заявлених вимог 63 439,20 гривень, розмір задоволених вимог 1450,51 грн. Розмір вимог, у яких було відмовлено 62 439,20 грн.

З урахуванням пропорційності задоволеного позову - розмір судового збору за подачу відповідачкою заяви про скасування заочного рішення, який підлягає стягненню з позивача, складає 410,85 грн. (62 439,20 грн х 420,40) /63889,70 грн).

Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу, то як убачається з матеріалів справи, представником відповідачки у справі був адвокат Маросін Михайло Олександрович, який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1830 від 22.12.2004 року, ордеру серії ДН № 34106 та договору про надання юридичних послуг від 10 серпня 2020 року (а.с. 62,63,79).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до відзиву було подано розрахунок понесених витрат від 10 серпня 2020 року та акт прийому-здачі виконаних робіт на загальну суму 5000 гривень, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №10/08-20 від 10.08.2020 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Маросіну М.О. 5000 гривень за надані послуги.

Понесені відповідачкою витрати згідно з долученим розрахунком та актом прийму-передачі складаються:

- з юридичної консультації на суму 1000 гривень за дві години роботи,

- з ознайомлення з матеріалами цивільної справи 264/4247/19 на суму 2400 гривень за три години роботи;

- з складання заяви про перегляд заочного рішення на суму 800 гривень за одну годину роботи;

- з складання відзиву на позовну заяву на суму 800 гривень на одну годину роботи.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень представником відповідача було надано достатні та необхідні документи.

При цьому від позивача не надходило будь-яких заяв або клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Враховуючи фактичні обставини справи та надані відповідачкою докази, суд дійшов висновку, що заявлена стороною відповідача сума витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

З урахуванням пропорційності задоволеного позову розмір витрат за надання правничої допомоги, які понесла відповідачка, та який підлягає стягненню з позивача, складає 4886,48 гривень (62 439,20 грн х 5000) /63889,70 грн).

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» задоволено частково та судом не було в повному обсязі вирішено долю судових витрат по справі, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат, пов`язаних із сплатою судового збору за подачу заяви про скасування заочного рішення, в розмірі 410,85 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 4886,48 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141 247, 270 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору за подачу заяви про скасування заочного рішення в розмірі 420,40 гривень та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4886,48 грн.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов