ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/619/19
Провадження №2/477/231/20
24 січня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.
за участі секретаря судових засідань - Оселедченко Д.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Костоусової Я.М. ,
третьої особи - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача ОСОБА_3 ,
про усунення від права спадкування
та визнання права власності на спадкове майно,
12 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , у якому просила суд встановити адресу реєстрації відповідача, усунути його від права спадкування на земельну ділянку площею 0,1021 га для ведення садівництва, розташовану під НОМЕР_6 в садівничому товаристві «Рибак», у межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області після смерті ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на 2/3 частини цієї земельної ділянки.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається зі спірної земельної ділянки, яка належала її померлому чоловікові на підставі державного акту серії ЯК №252305, виданого 06 грудня 2011 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області. Спадкоємцями майна померлого першої черги за законом є вона, її дочка ОСОБА_3 та син померлого від першого шлюбу ОСОБА_4 . Усі спадкоємці прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. На 1/3 частину спірної земельної ділянки на підставі рішення суду визнано право власності за ОСОБА_3 . Інші 2/3 частини є неоформленими. Їй відомо, що відповідач ОСОБА_4 , незважаючи на бажання батька, ніколи не підтримував із ним стосунки, не розмовляв, не бачився, не проживав спільно, не приймав участі у купівлі спірної земельної ділянки, не приймав участі у її благоустрою та у сплаті членських внесків. Відповідач не піклувався про батька у останні роки його життя, не допомагав матеріально, не приймав жодної участі у його житті. Тому, має бути усунений від права на спадкування після смерті батька ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 03 червня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження.
18 листопада 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача - ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Костоусова Яна Миколаївна у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Крім обставин, які викладені в позовній заяві представник позивача зазначила, що померлий був особою похилого віку, а відповідач самоусунувся від надання матеріальної та моральної допомоги своєму батькові.
Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду у вступному слові пояснила, що померлий є її батьком, який за два місяці до смерті збирався подарувати їй спірну земельну ділянку, але не встиг. Батько при житті постійно телефонував відповідачу, однак відповідач не бажав із ним спілкуватися та бачитися. Батько до смерті ніде не працював, тому потребував фінансової допомоги. Також, до смерті він не хворів, себе самостійно обслуговував, у лікарні не лікувався. Уважала, що спірну земельну ділянку необхідно залишити у її сім`ї.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.
Ухвалою суду від 24 січня 2020 року, постановленою у судовому засіданні без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено про розгляд справи в заочному порядку за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Складання повного рішення судом відкладено до 31 січня 2020 року.
Заслухавши вступні слова позивача та її представника, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.65).
Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Жовтневим районним судом Миколаївської області 30 січня 2019 року у справі №477/1427/18 за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на половину земельної ділянки як майна, набутого під час шлюбу, ухвалено рішення, яким первісний позов задоволено, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю (а.с.89-92).
Рішення суду набрало законної сили 14 березня 2019 року.

Указаним рішенням суду, в тому числі, встановлено:

- наявність та належність спадкового майна спадкодавцю ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема спірної земельної ділянки площею 0,1021 га для ведення садівництва, розташованої під НОМЕР_6 в садівничому товаристві «Рибак», у межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області;

- право сторін ОСОБА_1 , як дружини, ОСОБА_4 , як сина, третьої особи ОСОБА_3 , як дочки, які є спадкоємцями першої черги за законом та такими, що прийняли спадщину, на спадкування по 1/3 частині спадкового майна;

- неможливість оформлення спадщини позасудовим шляхом та інші спадкові правовідносини між сторонами по спірному нерухомому майну.

Ураховуючи зазначене, вказані обставини доказуванню не підлягають.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України.

Відповідно до положень, викладених в статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як передбачено статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як на підставу своїх вимог про усунення відповідача ОСОБА_4 від права на спадкування 1/3 частини спадкового майна, позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Костоусова Яна Миколаївна посилаються на приписи «п. 5 ст.1224 ЦК України» та на те, що відповідач ОСОБА_4 , незважаючи на бажання батька, ніколи не підтримував із ним стосунки, не розмовляв, не бачився, не проживав спільно, не приймав участі у купівлі спірної земельної ділянки, не приймав участі у її благоустрою та у сплаті членських внесків, не піклувався про батька у останні роки його життя, не допомагав матеріально, не приймав жодної участі у його житті.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2019 року по справі №752/12158/14-ц виклав правовий висновок, згідно якого для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

- перебування спадкодавця у безпорадному стані;

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Верховний Суд указав, що лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

При цьому, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

Також, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Позиція представника позивача адвоката Костоусової Я.М. щодо похилого віку спадкодавця є неприйнятною.

Так, згідно статті 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 ) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З огляду на приписи статті 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» у сукупності з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», спадкодавець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув би соціальний статус особи похилого віку з 30 червня 2016 року, якби був живий.

Отже, спадкодавець ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був особою похилого віку.

З пояснень позивача та третьої особи вбачається, що померлий ОСОБА_5 до смерті не хворів на тяжку хворобу, не був прикутий до ліжка, не працював, оскільки його не приймали на роботу через вік. Потребував матеріальної допомоги саме через те, що не працював.

Разом з цим, до пояснень як позивача ОСОБА_1 так і третьої особи ОСОБА_3 , які викладені ними у вступних словах та під час розгляду справи щодо фактів та подій, які мали місце до смерті спадкодавця ОСОБА_5 суд ставиться критично, оскільки, як установлено рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року, про яке згадано вище, спадкодавець на день смерті проживав спільно з співмешканкою ОСОБА_6 .

Зазначене об`єктивно підтверджується довідкою виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 28 липня 2016 року №910/01-24, згідно якою ОСОБА_5 з 21 листопада 2003 року по день смерті постійно проживав в АДРЕСА_1 спільно з співмешканкою ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_7 (зворотна сторона а.с.64).

При цьому, як установлено в судовому засіданні та підтверджено відомостями, що містяться в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 від 16 лютого 1999 року, виданого на ім`я позивача, позивач ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрована за місцем проживання з 02 жовтня 1986 року в АДРЕСА_2 (а.с.5).

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 від 15 травня 2007 року, третя особа ОСОБА_3 зареєстрована за місцем проживання з 15 травня 2007 року в АДРЕСА_2 (зворотна сторона а.с.68, а.с.69).

Як убачається зі змісту заяв про прийняття спадщини, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повідомили нотаріусу, що проживають у АДРЕСА_2 , а спадкодавець проживає постійно в АДРЕСА_1 (а.с.61, 64).

Отже, з 21 листопада 2003 року по 23 червня 2016 року, тобто більше 12 років, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 не проживали спільно зі своїм чоловіком та батьком - спадкодавцем ОСОБА_5 , що ставить під сумнів обставини, викладені ними.

З урахуванням приписів частини п`ятої статті 1224 ЦК України, наведені позивачем факти щодо того, що відповідач не підтримував стосунків з спадкодавцем, не розмовляв та не бачився з ним, не проживав спільно, не приймав участі у купівлі спірної земельної ділянки, не приймав участі у її благоустрою та у сплаті членських внесків, не піклувався про батька у останні роки його життя, не допомагав матеріально, не приймав жодної участі у його житті, правового значення не мають без наявності факту перебування спадкодавця у безпорадному стані через його похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Суд констатує, що будь-яких належних та допустимих доказів тяжкої хвороби або каліцтва спадкодавця ОСОБА_5 , коли він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування матеріали справи не містять.

Отже, вимога про усунення відповідача ОСОБА_4 від права на спадкування є безпідставною та необґрунтованою.

Серед іншого, за загальним правилом спадкування за законом, у разі усунення одного із спадкоємців від спадщини, належна йому частина спадкового майна у рівних частках переходить до інших спадкоємців за законом, тому є незрозумілим вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спадкове майно з урахуванням частки відповідача ОСОБА_4 , якою вона фактично позбавляє іншого спадкоємця ОСОБА_3 від спадщини.

Як передбачено статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, визнавши за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1021 га для ведення садівництва, розташовану під НОМЕР_6 в садівничому товаристві «Рибак», у межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1021 га для ведення садівництва, розташовану під НОМЕР_6 в садівничому товаристві «Рибак», у межах території Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, яка належала спадкодавцю відповідно до державного акту серії ЯК №252305, виданого 06 грудня 2011 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00987.

У задоволенні позову в частині усунення ОСОБА_4 від права спадкування, після смерті ОСОБА_5 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , яка зареєстрована за місцем проживання в АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , який зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_3 ;

третя особа - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , яка зареєстрована за місцем проживання в АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 31 січня 2020 року.

СУДДЯ С.М.ГЛУБОЧЕНКО