Провадження № 22-ц/812/692/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

справа № 1407/2-1680/11

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівнського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.С.,

переглянувши в апеляційному порядку заяву

товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»

про заміну сторони виконавчого провадження

за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 20 лютого 2020 року суддею Вуївим О.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_1 та солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто 1 315 899,23 грн. кредитної заборгованості станом на 10 серпня 2011 року за договором споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2008 року. Розподілені судові витрати.

Виконання судового рішення здійснюється органами виконавчої служби, заборгованість не погашена.

Ухвалами того ж суду від 9 серпня 2016 року та 3 березня 2017 року проведена заміна у виконавчому провадженні, відкритому на виконання судового рішення від 22 листопада 2011 року, стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (а.с.117,143 том І).

3 лютого 2010 року до суду звернулось ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» з заявою про заміну стягувача, в якій зазначало, що відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 листопада 2019 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», набув права кредитора, в тому числі і за кредитним договором №0 від 19 березня 2008 року та договорами поруки.

Посилаючись на те, що звернення правонаступника кредитора з заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512,514 ЦК та статті 15 Закону «Про виконавче провадження», представник заявника просив замінити стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Аналогічні вимоги про заміну сторони виконавчого провадження за рішеннями Апеляційного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року (цивільна справа №473/5407/14-ц) про стягнення кредитної заборгованості за тим же договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що утворилась станом на 13 жовтня 2014 року, виділено в окреме провадження ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 лютого 2010 року (а.с. 216 том І).

Заявник подав заяву про розгляд справи у відсутності його представника (а.с. 236 том І).

Інші учасники справи участі у судових засіданнях не приймали про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки не повідомили.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року у задоволенні заяви про заміну сторони з виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «УКРДЕБТ ПЮС» просив судове рішення скасувати та задовольнити заяву. Апелянт посилався на те, що придбав активи ПАТ «Дельта Банк» на відкритих торгах за рішенням про їх продаж, яке прийняте Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в процесі процедури ліквідації банку. Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначена ця процедура і який має застосовуватись до спірних правовідносин, не містить жодних обмежень щодо продажу активів банку лише фінансовим установам. Апелянт посилався на невірну оцінку судом характеру договору купівлі-продажу права вимоги, порушення презумпції правомірності правочину, а тому незаконність та необгрнуваність судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Дельта Банк» просив скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій виконавця банку не були повернуті авансові внески, сплачені при відкритті виконавчого провадження.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вказаних адрес вибули, про зміну свого місця проживання, інші засоби зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, суду не повідомили.

Справу розглянуто у відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», суд першої інстанції виходив з того, що фінансові послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та віднесені до реєстру фінансових установ. В іншому випадку відступлення права вимоги за кредитним договором суперечить положенням частини 2 статті 512,1054 ЦК, оскільки для зобов`язань, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа. Оскільки заявник не має статусу фінансової установи, він не міг бути учасником кредитних відносин, а тому не може набути статус кредитора у виконавчому провадженні, що перешкоджає задоволенню його заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Такий висновок суд обґрунтував правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 вересня 20-18 року у справі № 909/968/16.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони а також заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК).

Відповідно до статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Виходячи із цих норм, зокрема, пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора, у зв`язку з чим припиняється його статус сторони виконавчого провадження, і його заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора і право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, за змістом статей 512, 514 ЦК, статті 15 Закону «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження, шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

При цьому, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, оскільки без такої заміни правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно з Законом «Про виконавче провадження».

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11, від 19 лютого 2020 року у справі №2-3897/10.

Отже, для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження суду необхідно встановити факт наступництва у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_1 та солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто 1 315 899,23 грн. кредитної заборгованості станом на 10 серпня 2011 року за договором споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2008 року.

17 лютого 2012 року видано виконавчий лист № 1407/2-1680/2011.

Виконання судового рішення тривалий час здійснювалась органами виконавчої служби. Заборгованість не погашена.

Ухвалами того ж суду від 9 серпня 2016 року та 3 березня 2017 року проведена заміна у виконавчому провадженні, відкритому на виконання судового рішення від 22 листопада 2011 року, первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника за договором купівлі-продажу права вимоги від 8 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» (а.с.117,143).

Постановою Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) 2 березня 2015 прийнято рішення № 51 про запровадження з 3 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Метою цього закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Отже, Закон «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації (ліквідації) в банку (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 753/6847/16-ц).

Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24 березня 2016 року (з наступними змінами) не визначено обмежень щодо суб`єктів, які можуть придбати майнові права банку, що ліквідуються, в тому числі і права вимоги за кредитними договорами.

За даними протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-09-19-000002-b від 23 жовтня 2019 року, де були виставлені активи ПАТ «Дельта Банк», за результатами проведеного аукціону переможцем торгів стало ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

15 листопада 2019 року на виконання цього протоколу між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К (далі Договір № 2083/К), за яким ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» прийняло у власність право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, та на інших підставах, наведених в додатках, в тому числі Додатку № 1 (а.с. 209-210 том І),

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № 2083/К за №№114-114.3 зазначені права вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 211 том І) Додаток №1 підписаний сторонами договору.

Відповідно до пункту 1.3 Договору №2083/К права вимоги вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього Договору.

За змістом пункту 3.1 Договору № 2083/К ціна договору була сплачена покупцем продавцеві у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу за результатами відкритих торгів (аукціону).

Отже, встановлені обставини свідчать про те, за Договором № 2083/К відбулось наступництво у матеріальних правовідносинах, а саме ПАТ «Дельта Банк» вибув з правовідносин за грошовими зобов`язаннями ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з передачею права вимоги до них новому кредитору ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», а останній з підписанням відповідних додатків, сплатою вартості придбаного портфелю за протоколом відкритих торгів, до складу якого входять вимоги до відповідачів, набув право вимоги до цих боржників.

Відповідно до статей 512,514 ЦК, статті 15 Закону «Про виконавче провадження» та статті 447 ЦПК ці обставини є підставою для заміни стягувача ПАТ «Дельта Банк» на нового кредитора ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», як сторону у виконавчому провадженні.

Протилежний висновок суду першої інстанції щодо підстав заміни сторони виконавчого провадження ґрунтувався, насамперед, на оцінці характеру Договору № 2083/К, його суб`єктного складу та висновку про те, що покупцем права вимоги, яке належало ПАТ «Дельта Банк», може бути лише юридична особа, яка має статус фінансової установи, тобто судом встановлені ознаки факторингових відносин та застосовані наслідки порушення умов їх укладення. Встановивши, що заявник не відноситься до фінансових установ, суд встановив, що Договір № 2083/К не породжує для останнього прав, які є його предметом (набуття права вимоги), тобто піддав сумніву його дійсність.

Разом з тим, такий висновок суду порушує презумпцію правомірності правочину.

Так, відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Застосовуючи цю норму до спірних правовідносин, Верховний Суд неодноразово підкреслював, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у та постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року (пункти 10.15) у справі № 916/2286/16).

При цьому судом не встановлено, що Договір № 2083/К має ознаки нікчемного правочину, оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним.

На відповідні обставини не посилаються і учасники справи.

У зв`язку з цим відмова суду першої інстанцій у задоволенні заяви ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» з підстав того, що за Договором № 2083/К нефінансова установа не може бути належним правонаступником кредитора у спірних правовідносинах, є порушення презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК та не може вважатись законною.

Правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16), на яку послався суд першої інстанції, стосується інших позовних вимог (визнання недійсним договорів відступлення права вимоги); вчинення правочину без проведення електронного аукціону активів банку та поза межами процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку фінансових послуг, які не регулюються Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, правові висновки у цій справі не можуть бути застосовані без врахування особливостей обставин справи, що розглядається апеляційним судом.

Заперечення ПАТ «Дельта Банк» на апеляційну скаргу стосуються спору, що виник між банком та виконавчою службою з підстав повернення сплаченого банком авансового внеску при відкритті виконавчого провадження. Такий спір може бути вирішено за правилами розділу VІІ ЦПК, а його наявність, у будь-якому разі, не може бути перешкодою новому кредитору набути право вимоги до боржників попереднього кредитора за Договором № 2083/К.

На жодні обставини, які би свідчили про відсутність умов набуття заявником права вимоги до боржників ПАТ «Дельта Банк» (невиконання умов Договору № 2083/К, несплата коштів покупцем тощо), останній не посилається

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на передбачені законом підстави для заміни сторони виконавчого провадження та не дав оцінку всім наданим заявником доказам, ухвала суду підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення вимог ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Заміна кредитора у зобов`язанні не змінює обсяг прав та обов`язків боржників, здійснюється без їх згоди, що не позбавляє їх права на захист своїх прав у передбаченому законом порядку.

Характер спірних правовідносин (звернення до суду не є наслідком протиправних дій учасників виконавчого провадження) дає підстави для покладення судових витрат на заявника.

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити.

Замінити сторону у виконавчому провадженні на виконання виконавчого листа № 1407/2-1680/2011, виданого на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 19 березня 2008 року, а саме стягувача - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» замінити на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (код за , місце знаходження 04073 м. Київ, пр. Степана Бандери, 28 А).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 16 квітня 2020 року