Справа № 450/422/20 Провадження № 2/450/905/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Данилів Є.О.
при секретарі Ориняк Н.М.
з участю: позивача ОСОБА_1 , представник ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про (предмет позову): стягнути з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 основну суму заборгованості у вигляді грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно в розмірі 9397, 89 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 845, 81 грн., інфляційні втрати в розмірі 2815,72 грн.,
підстава позову (позиція позивача): позивач проходив військову службу на посаді начальника інженерної служби відділу бойового забезпечення військової частини НОМЕР_2 Повітряних Збройних Сил України. В період проходження військової служби перебував на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.08.2011 року № 214 позивача виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення. Відповідно до довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 04.10.2011 № 8 загальна сума заборгованості у вигляді грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 за речове майно становить 9397,89 грн. Просить стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 основну суму заборгованості у вигляді грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно в розмірі 9397, 89 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 845, 81 грн., інфляційні втрати в розмірі 2815,72 грн.
Позиція відповідача Військової частини НОМЕР_1 : згідно відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позовна заява позивача щодо виплати грошової компенсації за речове майно у зв`язку із звільненням із військової служби в запас розглянута, військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі та у спосіб передбачений вимогами пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період від 29 квітня 2016 року № 232 та порушення чинного законодавства України не допустила.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні рішення у справі.
05.02.2020 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 17.03.2020 року відзив відповідача на позовну заяву громадянин ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у вигляді грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно; 17.03.2020 року заява відповідача про застосування процесуального строку звернення до суду; 31.03.2020 року пояснення позивача щодо застосування строків звернення до суду; 31.03.2020 року відповідь на відзив позивача; 15.04.2020 року пояснення відповідача щодо застосування позивачем строків звернення до суду; 23.11.2020 року заява відповідача про залишення позовної заяви без руху.
Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.
ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника інженерної служби відділу бойового забезпечення штабу повітряного командування «Захід» Повітряних Сил Збройних Сил України. Наказом Міністра оборони України від 16.08.2011 року за № 836 полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.08.2011 року за № 214 позивача виключено із списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення. В період проходження військової служби позивач з 25.05.2005 року по 29.08.2011 року перебував на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2011 року за №8 загальна сума заборгованості перед ОСОБА_1 становить 9397,89 гривень і складається з суми вартості предметів речового майна, що підлягає видачі згідно довідки розрахунку від 14.09.2011 року № 21 на суму 784, 46 гривень та із суми вартості предметів речового майна, що підлягає видачі згідно довідки розрахунку від 14.09.2011 року № 22 на суму 8613,43 гривень. Вказана сума заборгованості вартості предметів речового майна підтверджена листом військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2019 року за № 350/490/46/353пс.
Основні засади державної політики у разі соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України ««Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року (в редакції чинній на період спірних правовідносин) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. При цьому порядок і розміри компенсації замість речового майна встановлюється Кабінетом Міністром України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів. Дію частини 2 статті 9 вказаного Закону призупинено Законом України «Про деякі заходи економії щодо бюджетних коштів» від 17.02.2000 року № 1459-111 в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.
3 січня 2001 року набула чинності нова редакція статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 року № 1934-ХІІ, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Закон України № 1934-ХІІ не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні(або перевірочні) та спеціальні збори деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року № 328-V статтю 9 Закону України № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що, продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами та в терміни що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. При цьому положення частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не поширюються на військовослужбовців звільнених з військової служби.
Отже, грошова компенсація замість речового майна для осіб, які звільнені з військової служби була передбачена законодавством України в період до 11 березня 2000 року. Таку ж правову позицію щодо цього питання займає Верховний Суд України, який у своїй постанові від 19 лютого 2013 року звернув увагу на те, що виплата грошової компенсації замість речового майна для військовослужбовців які були звільнені зі служби, була передбачена законодавством України в період до 11 березня 2000 року.
Виплату грошової компенсації було поновлено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби загибелі (смерті) військовослужбовця, виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Стосовно покликань позивача на постанову Кабінету Міністрів України № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" від 16 березня 2016 року суд зазначає наступне:
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Таким чином вищевказаний порядок № 178 визначає виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно під час проходження військової служби виключно військовослужбовцям у разі їх звільнення з військової служби, але ще не відбувся наказ командира в якій проходить він службу про виключення зі списків особового складу частини, власне коли особа знаходиться, ще в статусі військовослужбовця, а також членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця. Компенсація членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця виплачується у разі, коли заява надійшла протягом трьох років з дня загибелі (смерті) або з дня набрання законної сили рішення суду про оголошення його померлим.
Згідно пункту 28 розділу 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 232 від 29 квітня 2016 року офіцери, речовим майном забезпечуються безпосередньо речовою службою військової частини, де знаходяться на забезпеченні.
Згідно пункту 4 розділу 3 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 232 від 29 квітня 2016 року військовослужбовці, які звільняються в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Крім того, заборгованість за не отримане у вигляді грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речового майна у військовій частині НОМЕР_1 перед позивачем не облікована що підтверджується довідкою № 350/490/46/465 пс від 12.03.2020 року.
Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну обов`язкову для всіх судів України правову позицію: «суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, де висловив наступну правову позицію:
з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції до 15.12. 2017 року, яка аналогічна за змістом із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Також, ця позиція висловлена у постанові ВСУ у справі № 6-84цс14:
«З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
Встановлені судом обставини вказують на те, що права позивача щодо виплати грошової компенсації за речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби, відповідачем не порушені, тому суд прийшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.
У п. 11 Постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум ВСУ роз`яснив наступне: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Беручи до уваги зазначене вище та те, що позов у цій справі не обґрунтований, заява представника відповідача від 17.03.2020 року про застосування строку позовної давності до позовних вимог задоволенню не підлягає.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,
ухвалив:
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про (предмет позову): стягнути з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 основну суму заборгованості у вигляді грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно в розмірі 9397, 89 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 845, 81 грн., інфляційні втрати в розмірі 2815,72 грн.,- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 10.12.2020 року.

СуддяЄ. О. Данилів