КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1036/20
Провадження № 2/552/602/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Павленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення інфляційних витрат, 3 відсотків річних, моральної шкоди пов`язаної із значною затримкою соціальних виплат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення інфляційних витрат, 3 відсотків річних, моральної шкоди пов`язаної із значною затримкою соціальних виплат посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 2 5489/10 від 06.08.2010 року зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Октябрського району м. Полтави здійснити перерахунок пенсії позивачу відповідно до ст. 50, ч.4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28.11.2009 року по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Рішення суду виконане та нараховані позивачу кошти в сумі 107 785,14 грн., які виплачені 10 лютого 2020 року. Просив стягнути з відповідача на його користь кошти за затримку виконання рішення суду в розмірі 3 відсотків річних 9 701 грн., інфляційні витрати в розмірі 30 640,99 грн., 40 000 моральної шкоди, а всього 80 341,99 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тривалим невиконанням рішення суду, станом здоров`я та ступенем спричинених моральних страждань.

Ухвалою суду від 06 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про дату,час і місце судового засідання.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав, відповідач діяв в межах повноважень. Дані правовідносини не можуть вважатися грошовими в розумінні ст. 625 ЦК України, тому між сторонами не існують цивільні відносини. Кошти відповідачем використовуються на чітко визначені законодавством цілі. Просив відмовити в їх задоволенню.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Згідно пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина ''процесу'' в розумінні статті 6 Конвенції (''Іммобільяре Саффі'' проти Італії'', заява 22774/93, 28.07.1999, §63; ''Горнсбі проти Греції'' від 19.03.1997, §40).

Судом встановлено, що згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2010 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави про зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити пенсію по інвалідності, що настала в результаті каліцтва внаслідок Чорнобильської катастрофи позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 28.12.2009 року в розмірах передбачених ст..50,ч.4 ст. 54, ст.. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави здійснити перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 28.12.2009 року по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та провести виплату нарахованих сум. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням приписів ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як інваліду по другій групі інвалідності в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком із 28.12.2009 року та провести виплати нарахованих сум.

Судове рішення набрало законної сили .

Як зазначає позивач, рішення виконано 10 лютого 2020 року, вказані обставини підтверджені матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві № 16944/08-23 про здійснення нарахування на виконання рішення суду, відповідачем здійснено перерахунок державної пенсії позивача у відповідності до рішення суду, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 107 785 грн. 14 коп. Вказана сума заборгованості була сплачена 10.02.2020 року, що підтверджується даними витягу з системи самообслуговування «Приват24».

Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).

Інфляційне збільшення боргу рахується за формулою: сума боргу х процент інфляції / 100% - сума боргу.

Нарахування 3% річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3 / 100 / 365 х кількість днів прострочення.

Розмір інфляційних витрат за період з 10 лютого 2017 року по 10 лютого 2020 року шляхом перемноження суми заборгованості 107 785 грн. 14 коп. і коефіцієнтів інфляції становить 30 640 грн. 99 коп.

Крім того, позивачем надано розрахунок компенсації 3 % річних відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Розрахунок 3% річних із застосуванням загального строку позовної давності у три роки за період з 10 лютого 2017 року по 10 лютого 2020 року становить: 107 785 грн. 14 коп. *3% (0,03) /365 * 1095 (днів) : 100: 365 = 9 701 грн. 00 коп.

У пілотному рішенні ''Юрій Миколайович Іванов проти України'' (заява 40450/04, п.46) Європейський суд з прав людини зазначив: ''...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі ''Метаксас проти Греції'' (Metaxas v.Greece), N8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі ''Лізанець проти України'' (Lizanets v.Ukraine), N6725/03, п.43, від 31 травня 2007 року). У п.54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі ''Сокур проти України'' (Sokur v.Ukraine), N29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі ''Крищук проти України'' (Kryshchuk v.Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35, 38, 82 справи ''Бурмич та інші проти України'' Європейський суд вказує на справу ''Бурдов проти Росії'' (№2), в якій зокрема вказано: ''У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу''.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 (''Бурдов проти Росії'', ''Юрій Миколайович Іванов проти України'', ''Агрокомплекс проти України'').

У справі KECHKO v.UKRAINE, №63134/00, §26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем у справі розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані суду, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за період з 10.02.2017 року по 10.02.2020 року інфляційні втрати в розмірі 30 640 грн. 99 коп. та 3% річних в розмірі 9 701 грн. 00 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що моральні страждання позивача компенсуються шляхом відновлення його порушеного права, а тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 10,12,81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення інфляційних витрат, 3 відсотків річних, матеріальної шкоди пов`язаної із значною затримкою соціальних виплат задовольнити частково.

Стягнути зГоловного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 за затримку соціальних виплат інфляційні витрати в сумі 30 640 грн. 99 коп., три відсотки річних від простроченої суми 9 701 грн., а всього 40 341 грн. 99 коп. ( сорок тисяч триста сорок одна гривень 99 копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в дохід держави

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Соборності, 66 , ).

Головуючий Ж.В. Кузіна

Повний текст судового рішення виготовлений 16 квітня 2020 року