Справа № 463/2899/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1530/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Приколоти Т.І. Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційноу скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 29.03.2012 між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 13-000905-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VІZА. Відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, розмір кредитного ліміту складає 50000,00 грн. Банк протягом всього строку дії кредитного договору належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, щодо надання кредитних коштів відповідачу. В свою чергу відповідач протягом строку дії кредитного договору допускає порушення виконання своїх зобов`язань щодо сплати кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості станом на 02.06.2016 в розмірі 98994,66 грн, з яких 37388,26 грн заборгованість за кредитом, 41002,79 грн заборгованість за штрафами та виникнення простроченої заборгованості,15,62 грн заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт), 2100 грн заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа), заборгованість за процентами 18487,99 грн.

18 травня 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «Енергобанк» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 13-000905-01 від 29.03.2012, який було укладено з відповідачем ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №13-000905-01 від 29.03.2012 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA станом на 02.06.2016 в розмірі 98 994,66 грн.- відмовлено.

Рішенняу суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що незаконною є відмова у задоволенні позову про стягнення заборгованості, оскільки такий рахунок з боку позивача був наданий. А механізм зарахування сум в рахунок повернення кредиту визначено чинним законодавством України. Вказує,що відповідно до ст. 534 ЦК України - черговість погашення вимог загрошовим зобов`язанням: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу; ч.1,2 ст. 536 - за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок коштів. Звертає увагу на те, що відповідач не повернув отримані кредитні кошти, не сплатив нараховані згідно договору відсотки не виконав взятих за кредитним договором зобов`язань. Просить рішення суду скасувати та постановите нове яким позов задовольнити.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 29.03.2012 між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 13-000905-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VІZА (т.1,а.с. 28-31)

У п.п. 2.1.3., 2.3 договору зазначено, що розмір кредитного ліміту складає 50 000 грн, кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою Держателя або за рішенням Банку, а також в інших випадках, передбачених цим Договором. Порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, правилами міжнародної платіжної системи VІZА International, цим договором, правилами, а також тарифами Банку.

Пунктом 2.6. договору, визначено, що строк дії кредитної лінії становить 1 рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії, за умови, що з боку ОСОБА_1 відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню карткового рахунку, та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих же умовах.

Згідно з п. 3.3.1., п. 3.3.6. кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язався вчасно та в повному обсязі погашати банку суму боргових зобов`язань та повністю погашати боргові зобов`язання у день скасування банком кредитного ліміту.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до положень статей 13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

На вимогу суду позивач такі документи, зокрема виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , не надав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України позивач не довів належними доказами (первинними документами відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію операційної діяльності в банках України) наявність заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі, вказаному у розрахунку. При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не являється доказом наявності кредитної заборгованості, оскільки такий складено первісним кредитором та не являється первинним документом, що фіксує факт списання коштів з карткового рахунку відповідача.

Враховуючи наведене, суд прийшов до обгрунтованого висновку відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишити без задоволення.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.01.2020

Головуючий

Судді