Справа № 419/1403/20
Провадження № 2/419/318/2020
14 грудня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,
за участю: секретаря Московченко О.В.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсним та визнання права власності,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що постійно проживаю за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок йому належав на правах власності до 07.04.2014 року. Відповідач обманним шляхом змусила його підписати договір дарування, в силу свого похилого віку та безпорадного стану не розумів, який насправді документ підписав. Також помилився щодо правової природи правочину. Насправді, хотів скласти належав заповіт або договір довічного утримання. Адже договір дарування є вкрай невигідним правочином для нього, оскільки на даний час постійно потребує сторонньої допомоги та підтримки. Звертаю увагу суд на ту обставину, що відповідач проживає в м. Луганськ. За роки існування договору ніякої матеріальної і моральної допомоги не отримував, спілкуватись з ним вона відмовилась. Перейшла на місцевий зв`язок « ОСОБА_4 ». Також просить врахувати, договір дарування укладений під впливом тяжкої обставини, а саме хвороби та, його безпомічного стану. Він постійно потребує сторонньої допомоги та додаткових матеріальних коштів на ліки та своє утримання. А тому укладання договору дарування є вкрай невигідним для мене. А сам догововір дарування не відповідає його внутрішній волі та життєвим обставинам, що склалися. Таким чином просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку « АДРЕСА_1 від 07 квітня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
08.09.2020 року позивачем ОСОБА_2 подано уточнену позовну заяву в якій позивач зазначив, що він з 2010 року постійно проживаю і зареєстрований за вищевказаною адресою в селі Айдар-Миколаївка Новоайдарського району Луганської області, що підтверджується записами в будинковій книзі та відміткою про реєстрацію місця проживання у моєму паспорті.
Будинок, в якому проживає, та присадибна земельна ділянка, на якій він розташований, раніше належали його батьку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За договором дарування від 21.12.2001 року (посвідчений Новоайдарською ДНК за реєстровим № 1334) він став власником будинку. Право власності на земельну ділянку набув на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 05.08.2010 року у справі № 2-963/10 та ухвали Новоайдарського районного суду Луганської області від 18.03.2014 року у справі № 419/366/14-ц. У будинку проживає та зареєстрований сам. Через похилий вік та хронічні хвороби вже не може підтримувати будинок та земельну ділянку у належному стані. Він вирішив їх продати, щоб купити собі інше житло - квартиру. При підготовці та зборі документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу він виявив, що наразі він не є власником ні будинку, ні земельної ділянки. Так, згідно даних інформаційної довідки від 21.08.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної Ділянки площею 0,2269 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , ця земельна ділянка є власністю відповідачки ОСОБА_3 . Право власності набуто відповідачкою на підставі договору дарування за реєстровим номером № 209, виданим 07.04.2014 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Голеусенко Оксаною Вікторівною. Відповідачка його донька, ОСОБА_3 постійно проживає в місті Луганськ. Зв`язок із нею він підтримую лише телефоном. Коли запитав доньку про те, яким чином він перестав бути власником земельної ділянки, вона відповіла, що цю земельну ділянку він подарував їй разом з будинком у 2014 році. Пізніше вона передала йому копію договору дарування будинку, який було посвідчено 07.04.2014 року за реєстровим номером № 207 тим же нотаріусом - ОСОБА_6 . Потім згадав, що навесні 2014 року дійсно був разом з донькою у нотаріуса ОСОБА_6 і підписував якісь документи, але що це були договори дарування, він дізнався лише зараз. Він став просити доньку допомогти продати будинок та купити йому інше житло за частину вирученої суми, а решту забрати собі, пояснивши їй, що дуже погано себе почуває і не може ні жити в будинку, ні належним чином доглядати за ним. На що відповідачка відповіла, що він має свої проблеми вирішувати сам, а будинок та земля - її власність, тому вона може вчиняти з цією власністю як їй заманеться, і його думка їй неважлива. Після цієї розмови, яка відбулася у липні 2020 року, ОСОБА_3 перестала виходити з ним на зв`язок. Вказані вище договори дарування будинку та земельної ділянки, де він є дарувальником, а відповідачка - обдаровуваною, було вчинено ним під впливом помилки та тяжкої для нього обставини. З 2011 року він страждає на захворювання нервової системи, яке значно впливає на його розумові, фізичні здібності та пам`ять. З 2011 року за призначенням лікарів приймає лікарські препарати, зокрема, заспокійливі та міорелаксанти (фінозепам, гідазепам, клоназепам) для покращення стану здоров`я, але ці препарати мало допомагають, до того ж мають побічну дію - уповільнюють розумову діяльність та мають снодійний ефект. Його хвороба у 2014 році загострилася під впливом загострення загальної ситуації в Луганській області, та внутрішніх конфліктів у сім`ї, що підтверджується записами в його медичній картці за 2013 -2014 роки. Внаслідок усіх цих обставин жив як в тумані. Зараз перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невролога Новоайдарської багатопрофільної лікарні з діагнозом «Дисциркулярна енцефалопатія. гіпертонічна, атеросклеротична, виражений гіперкінетичний синдром», що підтверджується лікарською довідкою. Крім того, у 2015 році переніс хірургічну операцію з приводу гострого холециститу та перитоніту, що ще більше погіршило стан здоров`я та самопочуття. Вважає, що відповідачка вмовила його укласти і підписати договори дарування, пообіцявши йому, що це лише формальність, і він і в подальшому буде власником будинку і земельної ділянки, зможе розпоряджатися ними на свій розсуд, вона ж стане повноправним власником лише після його смерті. він був впевнений, що підписує заповіт або договір довічного утримання, тобто помилявся щодо природи правочину, через стан свого здоров`я не розумів, що насправді підписав.
Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області було залишено уточненого позову без руху.
Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області було прийнято уточнений позов та продовжено розгляд справи.
Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою судді Новоайдарського районного суду Луганської області вирішено проводити заочний розгляд справи, на підставі ст. 280 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовну заяву з підстав, викладених в ній, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному об`ємі. Пояснила, що позивач ОСОБА_2 здійснив дарування своїй донці ОСОБА_3 остання проживала та проживає на сьогоднішній день в м. Луганськ, тобто території не підконтрольній. Позивач виявив, що будинок і земельна ділянка йому більше не належить так як з інформаційної довідки дізнався, що здійснив дарування доньці. Подзвонивши останній то вона підтвердила, що дарування відбулось. В послідуючому вона передала йому копію договору дарування житлового будинку. Потім він згадав, що дійсно в 2014 році він був у нотаріуса та підписував якісь документи. Позивач страждає на невиліковну хворобу паркінсона, приймає тяжкі ліки. Вчиняючи зазначені правочини не знав, що здійснює саме дарування, а думав, що це є договір довічного утримання. Донька в будинку не проживає, доглядом не займається, батька не утримує. Вважає, що дарування було вчинено в наслідок помилки.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про причини неявки, суд не повідомила, хоча була належним чином сповіщена про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 71).
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав
Відчужуваний будинок та земельна ділянка належить дарувальнику на підставі договору дарування від 21.12.2001 року (посвідчений Новоайдарською ДНК за реєстровим № 1334) (а.с. 13) та на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 05.08.2010 року у справі № 2-963/10 та ухвали Новоайдарського районного суду Луганської області від 18.03.2014 року у справі № 419/366/14-ц (а.с. 31-32).
Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання вказаного вище договору дарування недійсним, позивач посилається на вчинення правочину під впливом помилки та тяжкої для нього обставини, хворобливого стану. Та надає копії медичних виписок та епікризів, довідок лікарів (а.с.7-10, 44-50).
Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Предметом даної справи є визнання недійсним договору дарування на підставі помилки дарувальником правової природи правочину, виходячи з бажання при передачі майна отримання майнове утримання.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 229 ЦК якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Згідно роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.
Однак, оцінивши обставини справи, надані докази, суд вважає, що позивач та її представник в порушення вказаних вимог діючого законодавства не довели суду належними та допустимими доказами, що договір дарування будинку від 07.04.2014 був укладений позивачем під впливом помилки, а саме, що через похилий вік, тяжкі обставини наявність хвороби він неправильно сприйняв правову природу правочину, права та обов`язки сторін, наслідки договору і це вплинуло на його дійсне волевиявлення, тобто він помилково уклав договір дарування будинку та земельної ділянки, замість договору довічного утримання.
Оскільки згідно наданої копії договору дарування житлового будинку вбачається, що договір прочитаний сторонами особисто кожною окремо. Після прочитання договору, сторони підтвердили нотаріусу, що зміст договору повністю відповідає їх дійсним намірам, питань, які залишилися б нез`ясованими і незрозумілими для них не має. Одночасно стверджують, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на договорі. Цей договір складено та підписано за згодою сторін, у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, із яких зберігається у справах приватного нотаріуса. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 житлового будинку перевірено (а.с. 12).
Також слід зазначити про те, що сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. Позивач на час посвідчення спірного договору дарування власноруч зазначив своє прізвище та поставив свій підпис, тим самим засвідчивши, що текст договору йому повністю зрозумілий і його воля була направлена саме на укладення договору дарування житлового будинку. Крім цього в договорі роз`яснено зміст ст. ст. 717, 728 ЦК України щодо поняття договору дарування та змісту договору дарування ст. ст. 744-757 ЦК України щодо поняття та змісту договору довічного утримання, ст. 1233, 1236 ЦК України щодо поняття та змісту заповіту, ст. ст. 1302, 1308 ЦК України, щодо поняття спадкового договору, з метою усвідомлення поняття правочинів, викладених у зазначених статтях та не допущення помилки, щодо дарування.
Суд звертає увагу, що спірний договір дарування будинку укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом.
Таким чином, суд вважає, що, укладаючи договір дарування будинку, позивач не міг не розуміти, що йдеться саме про договір дарування, враховуючи зміст договору і роз`яснення нотаріуса щодо змісту та правових наслідків укладення правочину.
Доказів порушення нотаріусом вимог ст. 44 Закону України «Про нотаріат» щодо встановлення дійсності намірів сторін укласти саме договір дарування будинку, а не договір довічного утримання, роз`яснення вимог законодавства щодо змісту і правових наслідків договору судом не отримано.
Обдаровувана (відповідач) зареєструвала право власності на житловий будинок та земельну ділянку, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 40-40 а).
Таким чином, якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника, відповідний договір є дійсним.
Про правильне сприйняття позивачем умов договору дарування та усвідомленого волевиявлення позивача щодо укладення договору дарування, свідчить також факт того, що позивач на протязі майже 6 років, не пред`являв до відповідача жодних вимог про його утримання, надання житла, харчування чи догляду. Будь яких доказів з цього приводу суду надано не було.
Погіршення стосунків сторін після укладення правочину та не спілкування відповідача з позивачем не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки передбачені законом підстави недійсності правочину мають існувати на момент його вчинення.
За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що укладаючи оспорюваний договір, позивач діяв під впливом помилки, а також, що він помилявся щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін.
Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд, дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним оспорюваного договору дарування житлового будинку не підлягають задоволенню з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Оскільки позовна вимога про визнання права власності на будинок за позивачем є похідною від вимоги про визнання договору дарування недійсним, в її задоволенні також необхідно відмовити.
Стосовно частини позовних вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки суд зазначає наступне, оскільки позивачем не надано копії договору дарування земельної ділянки і у суду не було можливості його вивчити та ознайомитись з його змістом, про те про його укладення йде мова в договорі дарування житлового будинку та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що укладення такого правочину відбулось, проте не має підстав для задоволення в цій частині позовних вимог.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст.10,12,89,141,258-259,263-265,273,354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсним та визнання права власності - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, подану протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий Мартинюк В.Б.
Повний текст рішення суду виготовлено 18.12.2020 року.