ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 641/4311/19

провадження № 22ц/818/4443/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року в складі судді Колодяжної І.М.,

у с т а н о в и в:

В червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 20 травня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням простроченого тіла кредиту, пені та штрафів становить 75 995,65 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2010 року № б/н в розмірі 48 403,14 грн та 1 229,44 грн судового збору. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

11 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року.

Заява мотивована тим, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. Крім того, в заяві просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки він тимчасово проживає з дружиною за адресою: АДРЕСА_1 , а не за місцем реєстрації в кв. АДРЕСА_2 , тому йому не було відомо про існування вказаної справи.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року заява ОСОБА_1 задоволена. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року поновлено. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року скасовано, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвала мотивована тим, що причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є поважними, оскільки з матеріалами справи відповідач був ознайомлений лише 05 вересня 2020 року. За правилами частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що анкета-заява, підписана відповідачем, датована 24 грудня 2010 року, а не 21 грудня 2010 року, як зазначено в позовній заяві.

28 липня 2020 року Крилова Олена Леонідівна представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони узгодили всі істотні умови договору. Позичальнику був встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 1 700,00 грн, який у подальшому було збільшено до 25 000,00 грн. ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, однак прострочив їх повернення.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 21 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 25 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 20 травня 2019 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням простроченого тіла кредиту, пені та штрафів становить 75 995,65 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 грудня 2010 року № б/н року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачено: базова процентна ставка в місяць 3,0% на місяць; розмір щомісячних платежів (що включають плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме - пеня (1) = базова процентна ставка за договором/ 30 нараховується за кожний день прострочки кредиту; + пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення прострочки на суму від 50,00 грн та більше; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, а саме 500,00 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Термін дії картки № НОМЕР_1 червень 2017 року.

Картка декілька разів перевипускалась.

Термін дії останньої картки НОМЕР_2 квітень 2021 року.

З указаним позовом банк звернувся в червні 2019 року.

Початковий кредитний ліміт в подальшому було змінено (збільшено та знижено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 18 липня 2018 року.

ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою банку за період з 01 січня 1999 року по 14 березня 2020 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, правових підстав для залишення без задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29 037,98 грн та за простроченим тілом кредиту в розмірі 19 365,16 грн за договором від 21 грудня 2010 року б/н у суду першої інстанції не було.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, то судова колегія керується таким.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені в загальному розмірі 23 497,48 грн (22 665,80 грн + 831,68 грн) відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2010 року б/н за тілом кредиту в розмірі 29 037,98 грн, за простроченим тілом кредиту в розмірі 19 365,16 грн, а також штрафів в загальному розмірі 4 095,03 грн (500,00 грн (фіксована частина) та 3 595,03 грн (процентна складова) підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 1 921,00 грн, за подачу апеляційних скарг в розмірі 2 881,50 грн, 2 881,50 грн (а. с. 1, 54, 209).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 5 488,56 грн із розрахунку: 75 995,65 грн (заявлені вимоги) : 52 498,17 грн (задоволені позовні вимоги) = 1,4; 1 921,00 грн : 1,4 = 1 372,14 грн; 2 881,50 : 1,4 = 2 058,21 грн; 2 881,50 : 1,4 = 2 058,21 грн; 1 372,14 грн + 2 058,21 грн + 2 058,21 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2010 року б/н задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2010 року б/н в загальному розмірі 52 498,17 грн (п`ятдесят дві тисячі чотириста дев`яносто вісім грн 17 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5 488,56 грн (п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн 56 коп.) судового збору.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина