Справа №265/8737/19
Провадження №2/265/559/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду справу № 265/8737/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що з 17 березня 2001 року вона до 17 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, під час якого ними спільно була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка була оформлена на відповідача. Оскільки така нерухомість була придбана під час шлюбу сторін, то вона набула право власності на її 1/2 частку, як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що відповідач заперечує її право на 1/2 частку спірної квартир, то просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого нею позову.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності, не заперечуючи при цьому проти задоволення заявлених до нього позивачкою позовних вимог.

На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом було встановлено факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 17 березня 2001 року по 28 березня 2016 року, що підтверджується копією чинного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 березня 2016 року про розірвання шлюбу між сторонами (а. с. 4).

Факт укладення ОСОБА_2 з ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» договору купівлі-продажу 11 березня 2005 року кв. АДРЕСА_1 (житлова площа 41,5 кв. м., загальна площа - 60,7 кв. м.) за 78102 грн. підтверджується таким договором, посвідченим нотаріально, реєстр № 865, та зареєстрованим Маріупольським БТІ 4 квітня 2005 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем, що також підтверджується витягом з такого реєстру, інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 грудня 2019 року, а також технічним паспортом на таку квартиру (а. с. 5, 6, 16, 21-23).

За довідкою від 20 січня 2020 року, надану суду ПрАТ «ММК імені Ілліча», вбачається, що сума вартості кв. АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 11 березня 2005 року була сплачена в сумі 78102 грн. повністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що також підтверджується довідкою ПрАТ «ММК імені Ілліча» від 19 липня 2019 року (а. с. 24).

Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі.

Отже, спірне рухоме майно з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, бо воно було набуто спільно за час їх перебування в шлюбі.

На підставі ч. 1 ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, керуючись презумпцією рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що у позивачки та відповідача виникло в кожного право спільної сумісної власності на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1

На підставі наведених норм та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Внаслідок визнання за позивачкою права власності на 1/2 частки спірного майна право власності на вказану частку нерухомого майна у ОСОБА_2 відповідно припиняється, на підставі чого вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частки кв. АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні даного позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 966 грн.

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50% вартості від понесених нею та документально підтверджених витрат з оплати судового збору, тобто у сумі 483 грн. Інша частина витрат з оплати судового збору у розмірі 483 грн. підлягає поверненню ОСОБА_1 з державного бюджету на підставі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, а саме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа - 60,7 кв. м., житлова площа - 41,5 кв. м.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 483 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50% від сплаченого нею при поданні позову судового збору у загальному розмірі 966 грн., що дорівнює 483 грн., який було внесено на рахунок № 5054, отримувач платежу: Маріупольське УК/Лівобережний р-н/22030101, код отримувача: 37989721, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 0, на підставі квитанції № 24264173 від 13 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 січня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 .

Суддя