Справа № 202/3672/14-ц
Провадження № 6/202/280/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

18 грудня 2020 року м. Дніпро

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Дмитрієва Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення, стягувач Публічне акціонерне товариство КБ «Надра», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» в особі директора звернулось до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення, відповідно до якої заявник просив у виконавчому листі Індустріального районного суду м. Дніпра по справі № 202/3672/14-ц від 09.07.2014 року про стягнення солідарної заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , замінити сторону стягувача: ПАТ КБ «НАДРА» його правонаступником а саме: Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп», поновити строк для пред`явлення до примусового виконання дублікату виконавчого листа по справі №202/3672/14-ц про стягнення заборгованості та видати його дублікат.

Вимоги заяви про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення обґрунтовані тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/3672/14-ц від 09.07.2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1104-Н від 26.06.2007 року у розмірі 139 657,00 грн.Згідно Договору № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, який посвідчений Бочкарьовою А.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано за № 509, право вимоги за кредитним договором 8/2007/840-К/1104-Н від 26.06.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» та відповідно, первісний кредитор відступив права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у тому числі графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» було прийнято рішення від 05.06.2015 року № 113 «Про початок ліквідації ПАТ КБ «Надра», у зв`язку з чим посилився контроль за супроводом судових справ та виконавчих проваджень. При перевірці наглядової кредитної справи банку відносно позичальника ОСОБА_1 було виявлено, що банк отримав рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі № 202/3672/14-ц від 09 липня 2014 року, яке набрало законної сили, але виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження виявлено не було. На даний час жодного виконавчого провадження з виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі № 202/3672/14-ц від 09 липня 2014 року про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відкрито. Виконавчий документ на адресу стягувача повернуто не було та таким чином виконавчий лист фактично не було отримано, а строк його пред`явлення для повторного виконання пропущено. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в добровільному порядку не погашають заборгованість та ухиляються від самостійного виконання рішення суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1104-Н від 26.06.2007 року. Наведене зумовило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» в особі директора звернутись до суду з відповідною заявою про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04 листопада 2020 року, головуючим суддею у розгляді вказаної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 05 листопада 2020 року вказану заяву було залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення недоліків.

08 грудня 2020 року на адресу суду, на виконання ухвали судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 листопада 2020 року, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надійшла заява про усунення недоліків, у зв`язку із чим ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У призначений час сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, доходить наступного висновку.

Вирішуючи питання про заміну стягувача у виконавчому листі, то суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені в повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1104-Н від 26.06.2007 року у розмірі 138 274,26 грн. (сто тридцять вісім тисяч двісті сімдесят чотири гривні 26 коп.), що складається з: заборгованість за сумою кредиту 9 023,69 дол. США, що в еквіваленті складає 72 126,35 грн.; заборгованість за процентами 6 033,34 дол. США, що в еквіваленті складає 48 224,49 грн.; пеня 1 242,39 дол. США, що в еквіваленті складає 9 930,42 грн.; штрафи 1 000,00 дол. США, що в еквіваленті складає 7 993,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 382,74 грн., а всього 139 657,00 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень 00 коп.).

Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

17 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» було укладено Договір № GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, який посвідчений Бочкарьовою А.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано за № 509, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором 8/2007/840-К/1104-Н від 26.06.2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у тому числі графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»,статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).

Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Судом з`ясовано, що між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 17 липня 2012 року було укладено договір про відступлення прав вимоги.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, згідно п. 2 Договору про відступлення права вимоги від 17 липня 2012 року, за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Згідно п. 4 Договору про відступлення права вимоги від 17 липня 2012 року, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основним договором, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти в сумі 3 354 777,30 грн.

В той же час, слід зазначити, що матеріали справи не містять письмових доказів здійснення усіх розрахунків у відповідності до умов договору про відступлення прав вимоги від 17 липня 2012 року.

За таких обставин, враховуючи те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» в частині вимог про заміну сторони виконавчого провадження та додатки до неї не містять належних доказів щодо відступлення права вимоги до боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором, в том числі здійснення оплати за відступлене право вимоги, суд вважає, що заява в цій частині не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення до виконання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 р., в редакції чинній на час набрання рішенням законної сили (на даний момент Закон втратив чинність), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом одного року.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно позиції ВСУ від 26.09.2012 року № 6-85 цс12, та від 04.11.2015 року № 6-1486 цс15 поважними причинами пропуску строку є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій та підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції «пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на доказі, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Так, в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» Суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Європейський суд зазначає, якщо звичайний строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів заяви, представником заявника не надано жодних належних та допустимих доказів поважності причин втрати виконавчого листа та відповідно пропуску строку пред`явлення його до виконання.

Оскільки строк звернення до суду із вимогою про видачу дубліката виконавчого документа законом не визначено, доцільність такого звернення зберігається лише в межах строків, встановлених для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки після їх спливу виконавче провадження не може бути відкрите.

Отже, вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого документа суду необхідно встановити чи звернувся заявник про видачу дублікату виконавчого документа в межах строку пред`явлення останнього до виконання, у разі пропуску такого строку чи звертався заявник із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання одночасно із заявою про видачу дубліката.

Згідно п. 17.4 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

На переконання суду, єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є поважність причин пропуску строку та наявність необхідних доказів, щодо підтвердження факту втрати виконавчих документів.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Такий правовий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року по справі № 2-824/2009 провадження № 61-5388св18.

Отже, вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку на його пред`явлення, суд виходить із того, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа через 6 років після видачі виконавчих листів у 2014 році та які з невідомих причин так і не були пред`явлені до виконання, та протягом цього часу заявник не реалізовував свої процесуальні права спрямовані на виконання рішення суду у межах виконавчого провадження, та, звертаючись із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, не надав суду доказів його втрати, в тому числі, при його пересилці чи інших обставинах.

За умовами ч.3 ст. 12 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторін у справі.

При цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень й доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що підстави для видачі дублікату виконавчого документу, заміни стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явленнявідсутні, суд відмовляє в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення, стягувач Публічне акціонерне товариство КБ «Надра», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст.ст. 8, 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст.ст. 433, 442, п.17.4 ч.1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (49089, м.Дніпро, вул.Автотранспортна, 2, офіс 205) про видачу дублікату виконавчого документу, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення, стягував Публічне акціонерне товариство КБ «Надра» (04053, м.Київ, вул..Артема, 15, ), боржники: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.П. Слюсар