справа № 202/7493/19-ц головуючий у суді І інстанції Вовк С.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Київської міської державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся із численними заявами до відповідачів на підставі статті 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про доступ до публічної інформації». На переконання позивача, має місце порушення його права на звернення та отримання інформації по суті запиту на отримання інформації, внаслідок чого йому спричинена моральна шкода. ОСОБА_1 зазначає, що така шкода підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок держави на підставі частини 1 та пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 20 ЦК України, частини 1, пунктів 2, 4 частини 2, частини 3 статті 23 ЦК України, статті 1173 ЦК України, статті 56 Конституції України, постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації авторів технології ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 », моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права інтелектуальної власності, прав встановлених статтями 3, 21-24, 40, 42, 43, 46, 48-50, 54, 56 Конституції України, пунктом ж) та з) статті 11 Закону України «Про енергозбереження», абзацом 3 та абзацом 4 статті 22 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», статтями 9-11, 42 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статтею 1, 4, 15, 19, 24, 25 Закону України «Про звернення громадян»; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, у зв`язку з нервовими зривами, пов`язаними з протиправними діями та порушенням конституційних прав. Моральну шкоду позивач пов`язує з невиконанням Кабінетом Міністрів України своїх повноважень, встановлених Законом України «Про Кабінет Міністрів України», зокрема, що стосуються здійснення контролю щодо забезпечення посадовими особами Міністерства соціальної політики України та Київської міської державної адміністрації особистого немайнового права безробітної ОСОБА_3 та пенсіонера ОСОБА_1 на життя та безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд не розглянув його клопотання про витребування доказів у відповідача, що призвело до неповного з`ясування обставин, які змусили позивача звернутися до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди за бездіяльність державних органів влади щодо поновлення та забезпечення особистих немайнових прав та прав дочки позивача ОСОБА_3 , яка на даний час безробітна. За результатами звернення ОСОБА_3 щодо забезпечення її роботою шляхом реалізації в Україні програми « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не вчинено дій, спрямованих на виконання державними органами влади своїх функцій. Докази, наявні у матеріалах справи, та лист Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 17 червня 2020 року № 67-14/17/15-20 беззаперечно засвідчують про протиправність чи бездіяльність відповідачів щодо негайного поновлення особистих немайнових прав авторів технології ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Наявність шкоди підтверджена, зокрема, документом про заборгованість ОСОБА_3 за комунальні послуги, у зв`язку з бездіяльністю чи навмисними діями відповідачів щодо поновлення особистих немайнових прав авторів технології ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шляхом реалізації в Україні програми « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Суд без жодних доказів відповідачів у справі виступив на їх захист у якості адвоката. Бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо перевірки скарг та звернень, здійснення контролю явилися причиною того, що на даний час особисті немайнові права на життя та безпечне довкілля посадовими особами державних органів не поновлені. Позивач зазначає, що у результаті цього його життю та здоров`ю загрожує небезпека від голоду та холоду та має місце порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя шляхом реалізації у виробництво інтелектуального продукту. ОСОБА_1 вказує на те, що йому протягом 2006-2020 років та кожен день наноситься моральна шкода. Така шкода полягає у порушенні прав: на звернення з питання практичної реалізації наданого права вносити в органи державної влади пропозиції щодо поліпшення екологічного стану в Україні; на відстоювання прав та законних інтересів; на участь в управлінні державними справами; на розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на підприємницьку діяльність; на працю; на соціальний захист; на достатній життєвий рівень; на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування; на безпечне для життя та здоров`я довкілля; власності; екологічного права; права, встановленого пунктами ж) та з) статті 11 Закону України «Про енергозбереження»; права, встановленого ст. 9, 10, 22 Закону України «Про охорону атмосферного повітря». Шкода також полягає у душевних стражданнях за приниження честі, гідності, престижу та ділової репутації, у моральних стражданнях, у зв`язку з підвищенням цін на газ та електроенергію, у зв`язку зі скороченням норм споживання природного газу без підвищення розміру пенсії. При розгляді звернення ОСОБА_3 не була здійснена перевірка вказаних звернень, не виявлено, не усунено причини та умови, які сприяли порушенню особистого немайнового права ОСОБА_3 на життя та безпечне для життя і здоров`я довкілля, не вчинено дій, спрямованих на поновлення та забезпечення порушеного права, а також не забезпечено право ОСОБА_1 на звернення у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Позивач також вказує на те, що протягом тривалого часу він змушений займатися питаннями захисту та поновлення порушеного права від державних органів влади, які зобов`язані забезпечувати конституційні права громадян.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 направив до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Київської міської державної адміністрації звернення від 30 жовтня 2019 року БЛ-9841508, від 23 жовтня 2019 року БЛ-9819018/Д1, від 22 жовтня 2019 року БЛ-9815281, від 11 жовтня 2019 року БЛ-9781933, від 07 жовтня 2019 року БЛ-9764365, від 16 вересня 2019 року БЛ-9691347.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем не доведено вчинення відповідачами по відношенню до позивача неправомірних дій, які спричинили йому моральну шкоду, у заявленому до стягнення розмірі. Суд послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачами було порушено ряд його прав, а також прав його дочки ОСОБА_3 , які визначені Конституцією України та законами України. Будучи авторами технології ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та маючи намір реалізувати зазначену технологію, відповідачі не сприяли реалізації такого наміру, внаслідок чого позивач вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Враховуючи зазначене, на позивача покладено обов`язок довести, що дії відповідачів є неправомірними, що позивачу такими діями заподіяно шкоду, та причинний зв`язок між ними.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання рішень цих органів незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Хоч ОСОБА_1 і зазначає про те, що відповідачами не була здійснена перевірка його звернень, не виявлено, не усунено причини та умови, які сприяли порушенню його особистого немайнового права, не вчинено дій, спрямованих на його поновлення та забезпечення, а також не забезпечено право самого позивача на звернення у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», проте, питання про визнання незаконною бездіяльності відповідачів, яка на думку позивача має місце, ОСОБА_1 перед судом не ставив.

Крім того, ОСОБА_1 не звернув увагу на те, що захищаючи права своєї дочки ОСОБА_3 у судовому порядку, доказів того, що остання уповноважувала його на це позивач суду не надав.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судове рішення складено 18 грудня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.