Справа № 509/5979/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2020 року заявниця звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області із вказаною заявою, в якій просила встановити юридичні факти, а саме: факт того, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; також просила визнати ОСОБА_2 , померлу ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що фактично прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті, за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання заявниця не з`явилася, подала заяву, відповідно до якої просила слухати справу за її відсутністю, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував.

Суд, враховуючи заяви, подані сторонами по справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з`ясування і доведеність, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.04.2016р. (актовий запис №456). Факт родинних відносин ОСОБА_1 та її матері, ОСОБА_2 , підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.08.1969 року, запис № 90. Дівоче прізвище заявниці було ОСОБА_4 , потім вона його змінила після шлюбу на ОСОБА_5 (підтверджується витягом № 7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб). У подальшому, 11.10.1994 року, шлюб було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 19.04.2001 року, запис № 308), а 24.12.2011 року укладено новий шлюб зі зміною прізвища на ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 24.12.2011р.).

Після смерті матері ОСОБА_1 відкрилася спадщина у вигляді 7/25 житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частина житлового будинку належала померлій на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.10.1997 року, виданим на підставі розпорядження органу приватизації від 22.10.1997 року № 1072. Право власності зареєстровано 12.12.1997 року, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням, виданим Овідіопольським РБТІ (записано до реєстрової книги № 14 за реєстром 1687).

Іншим власником зазначеної 7/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 25.03.2004р. (запис № 32).

Тобто померла ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3 отримали вказаний об`єкт житлової нерухомості у спільну сумісну власність шляхом приватизації, оскільки проживали разом, вели спільне господарство, були фактично чоловіком та дружиною, але не реєстрували свої відносини юридично.

Процедура приватизації займаної 7/25 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 була здійснена на підставі розпорядження органу приватизації від 22.10.1997 року № 1072. Приватизаційні платіжні доручення були складені як на ОСОБА_3 (№1342 від 25.11.1997 року), так і на ОСОБА_2 (№1343 від 25.11.1997 року).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 проживала у вказаній частині будинку по АДРЕСА_1 ще з 27.02.1981 року, що вбачається з розділу ІІІ прописки домової книги, яка була заведена КП «Овідіопольське РБТІ» 12.03.2009 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом у вказаному приміщенні ще з 1990 року та по дату смерті ОСОБА_3 у 2004 році, тобто більше ніж п`ять років (що вбачається з довідки Великодолинської селищної ради за вих. № 714 від 24.11.2020р. та акту перевірки будинку по АДРЕСА_2 , складеного депутатом Великодолинської селищної ради ОСОБА_7 та за підписами сусідів від 20.11.2020р., реєстраційний номер Великодолинської селищної ради № 914 від 24.11.2020р.).

11.10.2016 року заявниця звернулася до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ( ОСОБА_2 ). З цього приводу була заведена спадкова справа № 301/2016.

Після смерті ОСОБА_3 будь-яка спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру № 62567405 від 20.11.2020р.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7: «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки».

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (тобто спадкоємці за законом, яким є заявник). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд вважає, що основним фактом, який підтверджує факт подружніх відносин між померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є отримання ними у спільну сумісну власність у 1997 році 7/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 23.10.1997 року.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У даному випадку встановлення тих фактів, що померла ОСОБА_2 дійсно проживала більше п`яти років із померлим ОСОБА_3 однією сім`єю залежить факт прийняття спадщини з боку заявниці, ОСОБА_1 , адже нотаріус не зможе видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом саме на його частку майна від 7/25 частин житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (надалі за текстом заяви постанова Пленуму № 5) роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Таким чином, суд вважає, що заява заявниці є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2-13,76-80,141,258, 263-265,266, 293-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_2 , померлу ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що фактично прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент його смерті, за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: П.Л. Кириченко