Справа № 761/8870/20
Провадження № 2/761/5118/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Буцан Р.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» про стягнення сум, що підлягають до сплати підприємством працівнику при звільненні та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» на його користь заборгованість по сумах, що підлягають до сплати підприємством працівнику при звільненні в розмірі 65099 грн. 86 коп. з утримання податків і інших обов`язкових платежів та середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 82762 грн. 60 коп. затриманням податків і інших обов`язкових платежів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював у Державному підприємстві «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» з 14 травня 2019 року на посаді заступника генерального директора (наказ №50-к/тр від 11.05.2019 року) по 21 листопада 2019 року (наказ № 169-к/тр від 20.11.2019 р.) Згідно наказу №169-к/тр від 20 листопада 2019 року позивач був звільнений із займаної посади з 21.11.2019 року на підставі пункту 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до п. 2 наказу №169-к/тр від 20 листопада 2019 року остаточний розрахунок з позивачем мав складатись з наступних сум: виплата вихідної допомоги передбачену ст. 44 КЗпП, не менше тримісячного середнього заробітку, виплата грошової компенсації за 17 календарних днів невикористаної відпустки, а саме: 13 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, за період роботи з 14.05.2019 р. по 21.11.2019 р., 4 календарних дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, за період роботи з 14.05.2019 р. по 21.11.2019 р. Однак, Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу», як роботодавець, до теперішнього часу, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України, не виплатило позивачу заборгованість по всіх сумах, що належать йому від підприємства, в день звільнення та не надало розрахунковий лист із детальним визначенням всіх нарахувань та утримань працівника. Відповідно до Довідки про доходи №2/13-1/1394-19 від 21.11.2019 р., загальна сума нарахованого відповідачем доходу за період з 14.05.2019 р. по 21.11.2019 р. складає 201 824 грн. 59 коп., а сума яка підлягає до виплати після утримання податків і зборів складає 162 468 грн.79 коп. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі №2/13-1/1393-19 від 21.11.2019 р. сума нарахованого доходу складає 146128 грн.09 коп., а загальна сума заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2019 р. по листопад 2019 р становить 117633 грн.11 коп. Відповідно до виписки по карті НОМЕР_1 і додатковим картам за період з 01.05.2019 -03.02.2020 АТ КБ «Приватбанк» від 03.02.2020 р. № НОМЕР_2 на картковий рахунок позивача від Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» було здійснено 9 платежів (останній після звільнення 21.12.2019 р.) з призначенням заробітна плата на загальну суму 110 063 грн.42 коп. Інші платежі від відповідача на картковий рахунок позивача не надходило. Оскільки, відповідач не відповідає на всі запити позивача про надання інформації щодо стану розрахунків по сумах, що належить йому від підприємства у зв`язку із звільненням, позивачем було самостійно здійснено розрахунок суми заборгованості у розмірі 65 099 грн. 86 коп. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

23.03.2020 р. відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило.

01.06.2020 року через канцелярію суду від Держнавного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» надійшли заперечення проти позову, посилаючись на те, що 11.05.2019 року наказом ДП «ЦСЕНСМ» №50-к/тр позивача прийнято на посаду заступника генерального директора. 01.08.2019 року наказом Мінагрополітики №223-п на позивача покладено виконання обов`язків генерального директора ДП «ЦСЕНСМ».07.11.2019 року наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №66-п виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ЦСЕНСМ» призначено ОСОБА_2 21.11.2019 року за заявою позивача наказом ДП «ЦСЕНСМ» №169-к/тр його звільнено. Відповідач зважаючи на норми трудового законодавства, виплатив позивачеві заробітну плату за листопад та компенсацію за 17 днів невикористаної відпустки, тобто ті платежі, які належать працівникові під час звільнення. Вважає, що пред`явлений позов є необґрунтованим, та таким , що не підлягаю задоволенню.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Встановлено і не заперечується відповідачем, що позивач з 14.05.2019 року працював у Державному підприємстві «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» на посаді заступника генерального директора.

21.11.2019 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади відповідно до наказу № 169-к/тр на підставі положень ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до п. 2 Наказу №169-к/тр від 20 листопада 2019 року остаточний розрахунок з позивачем мав складатись з наступних сум: виплата вихідної допомоги передбачену ст. 44 КЗпП, не менше тримісячного середнього заробітку, виплата грошової компенсації за 17 календарних днів невикористаної відпустки, а саме: 13 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, за період роботи з 14.05.2019 р. по 21.11.2019 р., 4 календарних дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, за період роботи з 14.05.2019 р. по 21.11.2019 р.

Як вбачається з наданої довідки про доходи №2/13-1/1394-19 від 21.11.2019 р., загальна сума нарахованого відповідачем доходу за період з 14.05.2019 р. по 21.11.2019 р. складає 201 824 грн. 59 коп., а сума яка підлягає до виплати після утримання податків і зборів складає 162 468 грн.79 коп.

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі №2/13-1/1393-19 від 21.11.2019 р. сума нарахованого доходу складає 146128 грн.09 коп., а загальна сума заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2019 р. по листопад 2019 р становить 117633 грн.11 коп.

Відповідно до виписки по карті НОМЕР_1 і додатковим картам за період з 01.05.2019 - 03.02.2020 АТ КБ «Приватбанк» від 03.02.2020 р. № НОМЕР_2 на картковий рахунок позивача від Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» було здійснено 9 платежів (останній після звільнення 21.12.2019 р.) з призначенням заробітна плата на загальну суму 110 063 грн.42 коп.

Також, з виписки по карті вбачається, що після звільнення позивача, Державним підприємством «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» здійснено перерахування коштів 28.11.2019 р., 04.12.2019 р., 21.12.2019 р. на загальну суму 65 227 грн.73 коп.

Як зазначає позивач, заборгованість по заробітній платі після звільнення становить 65 099 грн.86 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 65099 грн. 86 коп. підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, оскільки з моменту звільнення 21.11.2019 року та подання позову до суду позивачем 23.03.2020 року у Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» існувала заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки, під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, було встановлено, що працівникові ОСОБА_1 не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України, прийшов до висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку оскільки відповідач не довів відсутності в цьому своєї вини.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Абзацом 2 п.8 даного Порядку передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що права позивача ОСОБА_1 були порушені роботодавцем при звільненні у зв`язку із не проведенням розрахунків.

При цьому доводи відповідача щодо відсутності заборгованості у виплаті заробітної плати під час звільнення ОСОБА_1 , не можуть бути взяті до уваги у зв`язку із недоведеністю тих обставин, на які він посилається.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача середній заробіток за період з 21.11.2019 р. по дату зазначену позивачем - 20.03.2020 р.

При обчисленні розміру середнього заробітку, суд виходить з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02. 1995 року № 100.

При цьому суд вважає за можливе покласти в основу рішення розрахунок наданий ОСОБА_1 в частині визначення середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 1009 грн. 30 коп. та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.11.2019 р. по 20.03.2020 р. у сумі 82 762 грн.60 коп.

Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,133-141,196, 200, 258, 259, 263, 268, 352 ,354 ЦПК України, ст. 116, 117 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» про стягнення сум, що підлягають до сплати підприємством працівнику при звільненні та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» (, адреса: м. Київ, вул. О. Теліги, буд.8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість по сумам, що підлягають до сплати при звільненні в розмірі 65099 грн.86 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» (, адреса: м. Київ, вул. О. Теліги, буд.8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 82 762 грн. 60 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» (, адреса: м. Київ, вул. О. Теліги, буд.8) в дохід держави судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.10.2020 року.

Суддя: