Справа № 567/1471/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Клімович О.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати останню такою, що втратила право на користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

У вказаному вище житлі - житловому будинку, зареєстрована, але більше одного року не проживає відповідач - ОСОБА_3 , її донька.

Зазначаючи, що реєстрація відповідача створює їй значні незручності, як власнику житла, оскільки вона позбавлена можливості отримати субсидію за фактом наявності реєстрації відповідача без її проживання більше одного року, просить позов задовольнити.

24.12.2019 ухвалою суду відкрите провадження по даній справі, призначено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтвердила, а представник позивача адвокат Шаповал М.С. позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі та пояснив, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована ОСОБА_3 , яка є її дочкою. Відповідач проживала в будинку, проте добровільно виїхала, забрала усі свої речі та більше не поверталася. На даний час вона фактично проживає в Російській Федерації. За останній рік ОСОБА_3 жодного разу по місцю своєї реєстрації не з`являлася, її особистих речей в будинку немає, ніхто з сусідів протягом цього часу її не бачив. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг вона не приймає. Реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатись своєю власністю та впливає на отримання субсидії щодо відшкодування оплати за комунальні послуги.

Зазначив, що ОСОБА_3 з 2013 року без поважних причин не проживає в будинку за вказаною адресою, договору на користування житлом з позивачем, як власником будинку, вона не укладала, тому у відповідності до ст. 156, 162 ЖК України, за відповідачем житлове приміщення не зберігається, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, та не заперечила проти їх задоволення. Вказала, що ОСОБА_1 є її матір`ю і вона дійсно з 2013 року проживає в Російській Федерації, оскільки після заміжжя переїхала в м.Біробіджан Хабаровського краю.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в с.Могиляни Острозького району Рівненської області та є сусідом сторін по справі. Він знає позивача та її сім`ю постійно спілкується з ними. Зазначив, що відповідача по справі ОСОБА_3 він не бачив більше одного року. Запевнив суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, а є лише зареєстрованою в ньому.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, він проживає в с.Могиляни Острозького району Рівненської області і є сусідкою сторін по справі. Вона тривалий період часу знає позивача та спілкується з нею та її сім`єю. Вказала, що відповідач по справі ОСОБА_3 з 2013 року не проживає у селі, ніяких робіт пов`язаних з господарством не проводила, вона її не бачила. Запевнила суд в тому, що відповідач в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, а є лише зареєстрована в ньому.

Суд, вислухавши позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 , витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ №361824, технічним паспортом від 08.04.2008. (а.с.9,10-11)

У вказаному вище житлі - житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , зареєстрована, але не проживає із січня 2013 року і зв`язку із виїздом на постійне місце проживання у Російську Федерацію відповідач - ОСОБА_3 , за місцем реєстрації не з`являлася, про що свідчать довідки Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 1593 від 15.11.2019 та №1562 від 18.11.2019. (а.с.7,8)

Факт не проживання відповідача ОСОБА_3 у спірному житлі більше одного року також підтверджується:

актом обстеження Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області від 18.11.2019, за яким встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає, її особистих речей у будинку не виявлено; (а.с.13)

свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , за яким 16.11.2013 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , який є уродженцем Російської Федерації. (а.с.14)

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є зареєстрованим за місцем проживання в АДРЕСА_1 , який належить позивачу.

З пояснень позивача, представника позивача, свідків в судовому засіданні, письмової заяви відповідача, встановлено, що відповідач понад один рік в будинку АДРЕСА_1 не проживає.

В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

В той же час, ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним та власником житла чи законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи зазначену норму права Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16, зазначив, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 34 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом [стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК], то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 ЖК України. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116,156 ЖК України; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин не проживає в будинку АДРЕСА_1 , на даний час не є членом сім`ї власника будинку, в спірному будинку не проживає, договору на користування житлом з власником будинку не укладала і відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.405 ЦК України за нею житлове приміщення не зберігається, реєстрація відповідача за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню нею своїм майном, а тому ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. 116, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 346, 383, 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 січня 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.