Дата документу 28.01.2020 Справа № 756/5592/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 756/5592/18
Провадження №22-ц/807/224/20
Головуючий в 1-й інстанції Гуцал О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року, ухвалене в м. Оріхів (повний текст рішення складено 30 вересня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Юлії Юріївни, треті особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора, визнання договору про відступлення прав за іпотечним договором частково недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Юлії Юріївни, треті особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора, визнання договору про відступлення прав за іпотечним договором частково недійсним. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», що змінило свою назву на ПАТ «Омега Банк», та позивачем було укладено Кредитний договір № 0704/0408/45-011 на купівлю житлової нерухомості, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 16 000,00 дол. США під 11,90 % річних, строком користування до 09.04.2033 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитом 09.04.2008 року між ОСОБА_1 та Банком, було укладено Іпотечний договір № 0704/0408/45-011-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом, згідно до якого ОСОБА_1 надав Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 10.11.2016 року під час ознайомлення з матеріалами справи №323/1762/16-ц позивачу стало відомо про існування договору про відступлення прав за іпотечними договорами між Банком та ТОВ «ФК Вектор Плюс», перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору, (в тому числі за Іпотечним договором з позивачем), який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом м. Києва Заєць Інною Олександрівною. 05.01.2017 року позивач отримав відповідь на звернення від Міністерства юстиції України про те, що державну реєстрацію договору про відступлення прав за іпотечними договорами між Банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині передачі права вимоги за Іпотечним договором здійснено як реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01.12.2012 р. Мирошниченко Юлією Юріївною. Позивач вважає, що ОСОБА_2 було проведено незаконну Державну реєстрацію договору про відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» від 28.11.2012 року в частині передачі прав по Іпотечному договору № 0704/0408/45-011-Z-I, укладеному 09.04.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ; а ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклали вказаний договір з порушенням законодавства України. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію. Тобто у ОСОБА_2 , яка нотаріально не посвідчувала Договір про відступлення прав були відсутні повноваження для вчинення реєстраційних дій за наведеним договором при внесенні відомостей до Державного реєстру іпотек, та її дії були неправомірними. Новий іпотекодержатель - ТОВ «ФК «Вектор плюс» з урахуванням вимоги Закону № 1952-IV про одночасність посвідчення Договору про відступлення прав та реєстрації обтяження, повинен був відразу після засвідчення Договору про відступлення прав звернутися до ОСОБА_3 з відповідним повідомленням про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою, однак цього не зробив. Тому позивач вважає дії ОСОБА_2 при проведенні державної реєстрації Договору про відступлення прав неправомірними та такими, що підлягають скасуванню. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Юлії Юріївни щодо внесення 01.12.2012 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно даних про іпотекодержателя - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за іпотечним договором № 0704/0408/45-011-Z-1, укладеному 09.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., реєстровий № 985, та визнати недійсним Договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині передачі прав по Іпотечному договору № 0704/0408/45-011-Z-1, укладеному 09.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., реєстровий № 985.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року, взадоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Юлії Юріївни, треті особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора, визнання договору про відступлення прав за іпотечним договором частково недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном. Крім того, судом першої інстанції не розглянуто похідну від первісної вимоги вимогу про визнання договору про відступлення права за іпотечним договором частково недійсним.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено Кредитний договір № 0704/0408/45-011 на купівлю житлової нерухомості, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 16000,00 дол. США під 11,90 % річних, строком користування до 09.04.2033 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 09.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», було укладено Іпотечний договір № 0704/0408/45-011-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Студенцовим О.В., згідно до якого ОСОБА_1 надав Банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, відповідно до умов якого Банк відступив фактору (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, в тому числі за Кредитним договором від 09.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк».

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору (в тому числі за Іпотечним договором з позивачем), який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, укладеним з боржниками, право вимоги якої належить клієнту, в тому числі за Кредитним договором із позивачем, та договір про передачу прав за іпотечним договором, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору (в тому числі за Іпотечним договором із позивачем), який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом м. Києва Мироник Оксаною Вікторівною.

Згідно до листа Міністерства юстиції України від 30.12.2016 року, державну реєстрацію договору про відступлення прав за іпотечними договорами між Банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині передачі права вимоги за Іпотечним договором здійснено 01.12.2012 р. як реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Юлією Юріївною.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що нотаріус діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним на час вчинення спірної реєстраційної дії законодавством, у зв`язку з чим відсутні підстав для задоволення вимог з приводу визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора, а оскільки позовна вимога про визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині передачі прав по Іпотечному договору № 0704/0408/45-011-Z-1, укладеному 09.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_1 є похідною від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, то з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, суд дійшов висновку необхідність відмови в задоволенні і цих позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою КМУ № 703 від 22.06.2011 р. (який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями статті 2 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

У відповідності до вимог ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Разом з тим, абзацами 1 та 2 ч.7 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п`ятої цієї статті.

Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об`єкта нерухомого майна.

У відповідності до вимог п.4, п.5-5 ч.1 ст.24, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Відповідно до пункту 2 Порядку №703 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна.

За п.12 Порядку передбачено, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Згідно п.60 вказаного Порядку, для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник подає документи, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку.

Приватним нотаріусом Мирошниченко Ю.Ю. 01.12.2012 року було прийнято рішення щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотекодержателя об`єкта іпотеки (квартири АДРЕСА_1 ) - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О.

Предметом даного договору є речове право на іпотечне майно, зокрема, право вимоги на предмет іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором, яке перейшло від продавця ПАТ «Сведбанк» до покупця ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

За договором про відступлення прав за іпотечними договорами не відбувається перехід права власності на нерухоме майно, а відбувається лише зміна кредитора (іпотекодержателя).

Приватні нотаріуси є реєстраторами, які здійснюють державну реєстрацію, зокрема, відступлення прав за іпотечним договором та мають повноваження на здійснення державної реєстрації змін обтяження нерухомого майна іпотекою.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про відсутність у приватного нотаріуса Мирошниченко Ю.Ю. повноважень на здійснення державної реєстрації змін відносно іпотеки нерухомого майна, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції не розглянуті позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року є неспроможними, оскільки вказане питання вирішено судом і відповідним чином мотивовано.

Так, судом першої інстанції зазначено, що вказана вимога є похідною від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, а з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса позов не підлягає задоволенню в цілому. З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 січня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков