Справа № 525/494/19
Провадження № 2/525/13/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.01.2020 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за уточненим позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -
Також з доводів позовної заяви вбачається, що у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу автомобіля GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно, на підставі договору застави, укладеного з ОСОБА_1 , обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами вказаного договору застави, відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Проте, як вказує позивач у справі, всупереч зазначеному та без письмової згоди позивача, заставодавцем було відчужено предмет застави (вищевказаний транспортний засіб), актуальним власником якого є ОСОБА_2 із актуальним номерним знаком НОМЕР_3 .
Як посилається позивач у доводах позовної заяви, реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо іншого не встановлено цим законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». За таких обставин реалізація (продаж) майна, яка проведена ОСОБА_1 , що є предметом застави, та на сьогоднішній момент належить ОСОБА_2 без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст.25,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Позивач зазначає про те, що на час реалізації заставленого майна, проведення з ним реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було. Крім цього, позивач у справі вказує про те, що договором застави передбачено право заставодержателя звернути стягнення на транспортний засіб, що є предметом застави шляхом продажу третій особі від імені заставодавця в порядку положень Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» та інші права. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання ним грошових зобов`язань за кредитним договором, та порушенням умов договору застави, у позивача є побоювання щодо неповернення грошових коштів ОСОБА_1 за кредитним договором. Тому позивач, як вказує у позові, вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором.
Згідно листа Остап`ївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 08.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 на території сільської ради не зареєстрований, періодично проживає в домогосподарстві матері ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 (а.с.50). Також, згідно листа Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 12.04.2019 року, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 відсутні (а.с.51). Отже, з матеріалів позовної заяви вбачається, що останнє відоме місце реєстрації даного відповідача АДРЕСА_3 .
Згідно листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (Крюківська районна адміністрація) від 11.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованим або знятим з реєстрації місця проживання на території Крюківського району м. Кременчука не значиться (а.с.53). З матеріалів позовної заяви вбачається, що останнє відоме місце реєстрації проживання даного відповідача є АДРЕСА_4 .
Враховуючи останнє відоме місце реєстрації проживання відповідача ОСОБА_1 , загальне позовне провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 24.04.2019 року (а.с.58) і підготовче засідання призначено на 04.06.2019 року; відповідачам у справі за останнім відомим місцем їх проживання, яке вказано у позовній заяві, а також відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем його проживання направлено копію позовної заяви та доданих до неї документів; однак поштова кореспонденція відповідачу ОСОБА_1 не вручена, оскільки є відмітка вузла зв`язку про те, що даний адресат в с. Остап`є Великобагачанського району Полтавської області не проживає (а.с.62); відповідачу ОСОБА_2 за останнім відомим місцем його реєстрації проживання вручено копію позовної заяви з доданими до неї документами (рекомендований лист повернувся до суду ще 07.05.2019 року) (а.с.67), відзиву на позов в порядку ст.178 ЦПК України даний відповідач не подавав.
Підготовче засідання у справі проведено 04.06.2019 року (а.с.68) і по справі призначено судовий розгляд.
24.09.2019 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла заява представника позивача адвоката Карпець Юлії Володимирівни від 23.09.2019 року про відмову позивача у справі АТ «Ідея Банк» від частини позовних вимог, що стосуються вимог про звернення стягнення на предмет застави в наступній частині: «…шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати АТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно; проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних і недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо)» (а.с.а.с.97-99).
Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.09.2019 року прийнято відмову позивача у справі АТ «Ідея Банк» від частини позовних вимог, що стосуються вимог про звернення стягнення на предмет застави в наступній частині: «…шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати АТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно; проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних і недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо)» - в цивільній справі за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, згідно заяви представника позивача адвоката Карпець Юлії Володимирівни від 23.09.2019 року, що надійшла до суду 24.09.2019 року (а.с.а.с.101-102).
В судове засідання представник позивача не з`явився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи; у позовній заяві від 19.03.2019 року, що надійшла до суду 02.04.2019 року міститься посилання позивача на те, що сторона позивача прохає проводити розгляд справи на відсутності представника позивача за наявними матеріали справи, позивач підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.9).
У зв`язку з отриманою інформацією щодо відсутності даних про реєстроване місце проживання відповідачів у справі, суд неодноразово відкладав судові засідання у справі, направляючи в порядку ст.128 ЦПК України судові повістки за останнім відомим місцем реєстрації відповідачів у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також повідомляв даних відповідачів в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак, вищевказані відповідачі в судові засідання не з`явилися, відзиву на позов до суду не подавали.
Так, в судове засідання 08.07.2019 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилась, за останнім відомим місцем реєстрації вони судові повістки не отримали (а.с.а.с.75-76,77-78), ОСОБА_1 належним чином сповіщений про день і час розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.а.с.72-73), відповідно, розгляд справи було відкладено на 22.08.2019 року (а.с.79). В судове засідання 22.08.2019 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, за останнім відомим місцем реєстрації вони судові повістки не отримали (а.с.а.с.88-89,90-91), однак вони належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлені про день і час судового розгляду справи шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.а.с.83-84,85-86), однак дане судове засідання було повторно відкладено на 24.09.2019 року (а.с.а.с.92,93-95). В судове засідання 24.09.2019 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилась, за останнім відомим місцем реєстрації вони судові повістки не отримали (а.с.а.с.95-96,106-107), тому розгляд справи було відкладено в чергове на 19.11.2019 року (а.с.100). В судове засідання 19.11.2019 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, за останнім відомим місцем реєстрації ОСОБА_1 в с. Остап`є Великобагачанського району отримав суло рву повістку (повістку отримала ОСОБА_3 ) (а.с.118), а ОСОБА_2 судової повістки не отримав (а.с.119) з відміткою про те, що даний адресат відсутній за відповідною адресою, тому розгляд справи в чергове було відкладено 13.12.2019 року (а.с.120).
В судове засідання 13.12.2019 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, причин неявки суду не повідомляли, за останнім відомим місцем реєстрації вони судові повістки не отримали (а.с.а.с.130-131 ( ОСОБА_1 як вказано не проживає),132-133), однак дані відповідачі у справі судом належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлені про день і час судового розгляду справи шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.а.с.124-125,126-127), дане судове засідання було повторно відкладено на 22.01.2020 року (а.с.а.с.134,135-137).
В судове засідання 22.01.2020 року відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, причин неявки суду не повідомляли, за останнім відомим місцем реєстрації вони судові повістки не отримали (а.с.а.с.145-146 ( ОСОБА_1 як вказано не проживає),143-144), однак дані відповідачі у справі судом належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України повідомлені про день і час судового розгляду справи шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.а.с.138,139,140,141). Тобто, відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважаються такими, що належним чином сповіщені про день і час проведення судового засідання.
Отже, суд неодноразово та системно вживав всіх процесуальних заходів, передбачених положеннями ст.128 ЦПК України для здійснення повідомлення відповідачів у справі про день і час призначених судових засідань у даній цивільній справі.
Враховуючи подану заяву позивача про розгляд справи у його відсутність (згідно змісту прохальної частини позовної заяви) та повторну неявку відповідачів в судове засідання 22.01.2020 року, суд розглядає справу з урахуванням положень ч.2 ст.247 ЦПК України.
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять дні до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно норм ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання; у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Вказана норма кореспондується з положеннями ч.2 ст.43 ЦПК України.
Тобто, виходячи з сукупності вищевикладеного, відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважаються такими, що належним чином сповіщені про день і час проведення судового засідання, вони в судове засідання повторно не з`явилися та причин неявки суду не повідомляли.
За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач у справі повідомлений належним чином про день і час розгляду справи шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання не проживає, вбачаються передбачені умови для проведення заочного розгляду даної цивільної справи.
Згідно ухвали суду від 22.01.2020 року суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної цивільної справи.
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що уточнений позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.
Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.
Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 року, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Тобто, право визначення кола відповідачів у конкретній справі належить виключно позивачу, який звертається з відповідними позовними вимогами до суду.

Зі змісту позовної заяви АТ «Ідея Банк» вбачається, що даним позивачем у справі при зверненні до суду з відповідним цивільним позовом визначено такий суб`єктний склад учасників справи відповідачами у справі визначено громадян-фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.а.с.3-10).

Судом встановлено, що 02 липня 2012 року між АТ «Ідея Банк» та громадянином ОСОБА_1 укладено кредитний договір №910.16025, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 57949,37 грн., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу автомобіля GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за кредитним договором - до 02.07.2017 року (а.с.а.с.11-12,19, п.2а даного кредитного договору від 02.07.2012 року).

За приписами ст.ст.627,628,629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло.

Позивач зазначає, що частина грошових коштів була перерахована на купівлю (фінансування купівлі) вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею автомобіля, що підтверджується видатковими касовими/меморіальними ордерами (а.с.а.с.3-10,24).

Додатком №1 до кредитного договору №910.16025 від 02.07.2012 року встановлено Графік щомісячних платежів, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. Кредитні кошти в сумі, зазначеній в п.1 Кредитного договору було надано ОСОБА_1 в користування зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 20,99% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору (а.с.а.с.13-14). Вбачається, що даний додаток №1 підписаний уповноваженим представником банку та ОСОБА_1

Додатком №2 до кредитного договору №910.16025 від 02.07.2012 року є Положення про загальні умови кредитування та забезпечення заставою транспортного засобу (а.с.а.с.15-16). Параграфом 5 даного Положення визначені обов`язки позивальника, а у параграфі 9 «Забезпечення» вказується, що позичальник зобов`язаний передати в заставу банку транспортний засіб, який придбавається за рахунок кредиту. Вбачається, що даний додаток №2 підписаний уповноваженим представником банку та ОСОБА_1 .

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що сторони кредитного договору №910.16025 від 02.07.2012 року дійшли згоди з усіх істотних умов цього кредитного договору, позичальник ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі (а.с.а.с.17,18).

Згідно п.1 Параграфу 4 кредитного договору №910.16025 від 02.07.2012 року, позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний отримати кредит і погашати заборгованість за цим договором у вигляді ануїтентних платежів (щомісячні платежі) на рахунок № НОМЕР_6 відповідно до Графіку щомісячних платежів (а.с.а.с.11-12).

Також, у п.1 Параграфу 3 кредитного договору №910.16025 від 02.07.2012 року зазначається, що забезпеченням виконання зобов`язань за даним договором є: застава транспортного засобу, вказаного у п.2 Параграфу 1 договору (автомобіля GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ) згідно з договором застави, який укладається сторонами; крім цього, позичальник несе відповідальність за даним договором всім своїм майном

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату подання заяви до суду відповідач ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки. Так, заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору №910.16025 від 02.07.2012 року підтверджується випискою по його рахунку № НОМЕР_7 та розрахунком заборгованості станом на 19.03.2019 року. Як вбачається з виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 , останній платіж боржником (зарахування по кредитному договору) здійснено 30.04.2015 року (а.с.а.с.34-36,37). Отже, сума боргу відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №910.16025 від 02.07.2012 року станом на 19.03.2019 року становить: основний борг 0 грн., прострочений борг - 39128,2 грн., прострочені проценти - 44021,18 грн., строкові проценти - 473,64 грн., нарахована комісія 0 грн., прострочена комісія 0 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 41545,52 грн., віндикаційні витрати 0 грн., дебіторська заборгованість 0 грн., інші штрафні санкції- 2897,46 грн., загальна заборгованість - 128066 грн. (а.с.а.с.34-36,37).

Також з матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань по кредитному договору №910.16025 від 02.07.2012 року між ОСОБА_1 (від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_4 та ПАТ «Ідея банк» 13.08.2012 року було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу 910.16025, реєстраційний номер 5615 транспортного засобу GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.а.с.25-26). Також вбачається, що від імені ОСОБА_1 посвідчено нотаріальну довіреність від 27.06.2012 року на ім`я ОСОБА_4 про передання у заставу ПАТ «Ідея Банк» транспортного засобу автомобіля GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.а.с.27-28).

В подальшому, на підставі вищевказаного договору застави транспортного засобу 910.16025, укладеного з ОСОБА_1 , обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору - автомобіль GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано 26.10.2012 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.а.с.30-31,32).

Згідно п.3 укладеного договору застави транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року, суть та розмір зобов`язань, забезпечених заставою транспортного засобу є: повернення кредиту в сумі 57949,37 грн., виданого на придбання транспортного засобу на строк 60 місяців; сплата процентів за користування кредитом, комісій та неустойки (пені, штрафів), у розмірах та випадках, передбачених кредитним договором; відшкодування витрат заставодержателя на реалізацію своїх прав та звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до п.1 Параграфу 2 даного договору застави транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року, у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету). При цьому, згідно п.2 даного Параграфу цього договору, наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування транспортним засобом іншим особам, переміщення транспортного засобу за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що предмет застави транспортний засіб автомобіль GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 25.10.2013 року було знято для реалізації з відповідного обліку та 07 грудня 2013 року проведена вторинна реєстрація придбаного вищевказаного транспортного засобу власник ОСОБА_2 (а.с.33).

Тобто, відповідач у справі ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що вищевказаний транспортний засіб є предметом застави згідно договору транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року та маючи заборгованість за кредитним договором №910.16025 від 02.07.2012 року, в порушення умов договору застави транспортного засобу без згоди заставодержателя та без його відому (позивача у справі), в період дії вищевказаного договору застави транспортного засобу зняв автомобіль GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 з обліку та здійснив його відчуження 07.12.2013 року іншій особі ОСОБА_2 Вищевказаному транспортному засобі на даний час присвоєно державний номерний знак НОМЕР_3 (як вбачається з доводів позовної заяви).

У відповідності до ст.525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Статтями 526,527,530 ЦК України зазначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання (ст.629 ЦК України).

Згідно частин 1,2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, аналіз вищевказаних положень ЦК України в сукупності з встановленими обставинами справи, з огляду на положення ст.ст.12,13,76-79,80,89 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що відповідач у справі ОСОБА_1 допустив невиконання умов кредитного договору №910.16025 від 02.07.2012 року і станом на 19.03.2019 року має заборгованість за вищевказаним договором, яка складається з: прострочений борг - 39128,2 грн., прострочені проценти - 44021,18 грн., строкові проценти - 473,64 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 41545,52 грн., інші штрафні санкції- 2897,46 грн., загальна заборгованість - 128066 грн., при цьому, в порушення як умов даного кредитного договору (Параграфів 2,3,4,5,8,9) та пунктів 1,3,4 Параграфу 1, п.п.1,2,3 Параграфу 2, п.п.1,2 Параграфу 3 договору застави транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року та в період дії вищевказаного кредитного договору та договору застави транспортного засобу, відповідач ОСОБА_1 без згоди та відому банку зняв автомобіль GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 з обліку та здійснив його відчуження 07.12.2013 року громадянину ОСОБА_2 .

Згідно із ч.1 ст.589 Цивільного кодексу України, в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частин 1,2 ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «про заставу» ).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Пунктами 1,2 Параграфу 5 договору застави транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором або договором застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя, в тому числі за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2015 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Відповідно до отриманої інформації від органів МВС України, актуальним власником заставного транспортного засобу автомобіля GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (а.с.33).

Згідно частини першої статті 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави.

У відповідності до частини другою статті 8 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» боржник повинен своєчасно повідомляти обтяжувача про загрозу втрати, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета обтяження.

За положеннями пункту 3 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом ст.23 Закону, відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Згідно ст.12 Закону взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим законом.

Верховний Суд, розглядаючи справу №2-1513/10, у постанові від 31.10.2018 року вказав про те, що «звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання».

З огляду на вищевикладені положення діючого законодавства, з урахуванням предмету спору, суд перевірив та з досліджених матеріалів даної цивільної справи встановив, що відомості про заставу транспортного засобу автомобіля GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 згідно договору застави від 13.08.2012 року, реєстровий номер 5615 були внесені до державного реєстру обтяжень рухомого майна 26.10.2012 року, тобто до дати відчуження автомобіля 07.12.2013 року (а.с.а.с.32,33). Отже, на час реалізації транспортного засобу існувало обтяження, яке припинено не було.

Отже, слід дійти висновку, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно п.1 Параграфу 3 договору застави транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року, заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п.1 параграфу 5 договору (а.с.а.с.25-26).

Таким чином, обтяження та відповідне право на спірний автомобіль виникло у АТ «Ідея Банк» з моменту укладення договору застави, договір застави вищевказаного транспортного засобу є чинним, відомості про обтяження не виключені з реєстру обтяжень, позивач є чинним заставодержателем спірного автомобіля, а ОСОБА_2 є особою щодо якої застава зберегла чинність, і позивач має право звернути на стягнення на цей автомобіль та вилучити його.

За таких обставин, вилучення предмета застави в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов`язань відповідає умовам заставного договору та вимогам закону, а саме ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

З огляду на встановлені обставини справи та проаналізовані положення законодавства, з урахуванням доводів позовної заяви суд вважає за необхідне зазначити, що доказів відсутності запису про заставу у державному реєстрі обтяжень рухомого майна на момент проведення реєстраційних дій 07.12.2013 року з автомобілем GЕЕLY СК 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , відповідачами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не надано, і відповідно не здобуто судом.

Отже, виходячи з сукупності вище встановлених та викладених обставин даної цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність передбачених підстав для задоволення заявлених позовом вимог позивача Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в межах уточнених (зменшених) позовних вимог згідно заяви представника позивача від 24.09.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.131, ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що позовні вимоги позивача в межах уточненого позову підлягають задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів у справі на користь позивача в загальній сумі 1921 грн., по 960 грн.50 коп. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526,587,589,610,611,1048-1050,1052,1054 ЦК України, ст.ст.20,27 Закону України «Про заставу», ст.ст. 8,9,10,11,14, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», умовами кредитного договору №910.16025 від 02.07.2012 року, умовами договору застави транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року, ст.ст.4,5,11,12,13,76-80,81,82,83,89,128,131,141,247,259,263-265,272-273,274-279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації проживання АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ідентифікаційний ) заборгованість за кредитним договором №910.16025 в сумі 128066 грн., яка складається з: основного боргу 0 грн., простроченого боргу 39128,20 грн., прострочені проценти 44021,18 грн., строкові проценти 473,64 грн., нарахована комісія 0 грн., прострочена комісія 0 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 41545,52 грн., віндикаційні витрати 0 грн., дебіторська заборгованість - 0 грн., інші штрафні санкції 2897,46 грн.

Вилучити у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації проживання АДРЕСА_2 , транспортний засіб, який є предметом застави (договору застави транспортного засобу 910.16025 від 13.08.2012 року, реєстраційний номер 5615) - автомобіль GEELY CK 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 та передати Акціонерному товариству «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ідентифікаційний ), на період до його реалізації.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ідентифікаційний ) за кредитним договором №910.16025, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 в сумі 128066 грн., яка складається з: основного боргу 0 грн., простроченого боргу 39128,20 грн., прострочені проценти 44021,18 грн., строкові проценти 473,64 грн., нарахована комісія 0 грн., прострочена комісія 0 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 41545,52 грн., віндикаційні витрати 0 грн., дебіторська заборгованість 0 грн., інші штрафні санкції 2897,46 грн., звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації проживання АДРЕСА_2 , а саме автомобіль GEELY CK 1,5L, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , актуальний номерний знак № НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11), ідентифікаційний , судові витрати (по сплаті судового збору) в сумі 1921 грн., по 960 грн. 50 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку тобто, роз`яснюється, що апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження та адреса для листування 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ідентифікаційний ; представник позивача адвокат Карпець Юлія Володимирівна, місцезнаходження та адреса для листування 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; відповідач ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_9 ; відповідач ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , паспортні дані суду не відомі.

Повний текст рішення складений 03.02.2020 року у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по судовій справі №548/1190/18.

Суддя В.В.Хоролець