Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі: головуючої судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.,

при секретарі Гуровій Л.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Назаренко О.О.,

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В:

Заявник 21.09.2020 року звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити юридичний факт постійного проживання його та його матери ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час. В обґрунтування заяви зазначив, що він ОСОБА_2 - народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ленінград РФ. Влітку 1986 року у віці 9 років він разом із матір`ю ОСОБА_4 приїхав в Україну, де був зареєстрований у АДРЕСА_1 . В 1991 році заявник вступив до Донецького технічного коледжу, який закінчив в 1994 році, що підтверджується відповідними документами. У 1994 році заявник знявся із реєстрації у м.Донецьк та виїхав до Санкт-Петербургу РФ на навчання. В 2002 році він повернувся в Україну та проживає по теперішній час в Свято-Успенському Василівському чоловічому монастирі с.Микільське Волноваського району. Мати заявника знялась із реєстрації у м.Донецьку у 2003 році, що підтверджується карткою прописки форми А.

Звернувшись до Волноваського районного відділу ГУ Державної

міграційної служби України в Донецькій області із заявою про видачу паспорта громадянина України, оскільки раніше його не отримував. У видачі паспорту було відмовлено, оскільки не встановлено належності до громадянства України. Рекомендовано звернутися до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року його матері ОСОБА_4 .

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Заінтересованою особою надано письмові пояснення по справі зі змісту яких вбачається незгода із заявою ОСОБА_2 , оскільки долученими ним письмовими доказами факт його та його матері постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року не доводиться, просить суд відмовити у задоволенні заяви.

Належним чином сповіщений про час та дату розгляду справи заявник ОСОБА_2 до зали суду не з`явився.

Присутній у судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримав вимоги заяви, наполягав на її задоволенні.

Присутня у судовому засіданні представник заінтересованої сторони ОСОБА_5 висловила незгоду з вимогами заяви, вважає недоведеними належними доказами факт проживання заявника та його матері на 24.08.1991 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що знайомий особисто із ОСОБА_2 та його матір`ю з 1992 року, йому відомо, що на той момент вони мешкали у м.Донецьку.

Суд, заслухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Заявник ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ленінград РФ. В 1991 році заявник вступив до Донецького технічного коледжу, який закінчив в 1994 році, що підтверджується відповідними документами. У 1994 році заявник знявся із реєстрації у м.Донецьк та виїхав до Санкт-Петербургу РФ на навчання. В 2002 році він повернувся в Україну та проживає по теперішній час в Свято-Успенському Василівському чоловічому монастирі с.Микільське Волноваського району. Мати заявника знялась із реєстрації у м.Донецьку у 2003 році, що підтверджується карткою прописки форми А.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

В ході судового розгляду справи не знайшов підтвердження факт, що заявник до 24.08.1991 року постійно проживав на території України.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява не є обґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, ст.ст.12,13,293,315-318,365 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 грудня 2020р.

Суддя: Н.В.Писанець