УХВАЛА

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 463/4475/18-ц

провадження № 61-17289св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина Іван Юрійович, про відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича на рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 12 лютого 2019 року у складі судді Леньо С. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області), Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - ГУ ДКСУ у Львівській області), Державна казначейська служба України (далі -ДКСУ), третя особа - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина І. Ю . про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що більше 24 років працював в органах міліції та в грудні 2002 року йому призначено пенсію працівника органів внутрішніх справ.

Оскільки розмір призначеної пенсії істотно знижений, звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом до Управління МВС України у Львівській області.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2006 року, в подальшому частково скасованою постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2007 року, зобов`язано Управління МВС України у Львівській області провести перерахунок раніше призначеної пенсії, починаючи з 26 грудня 2005 року з урахуванням невиплаченої йому надбавки у розмірі 10 % від посадового окладу за роботу з таємними документами за січень-серпень, жовтень-листопад 1998 року, серпень грудень 2001 року.

Рішення суду не виконано і на даний час, незважаючи на неодноразові звернення з цього приводу із позовами до суду, із скаргами до органів поліції та прокуратури, а також до Європейського суду з прав людини. Тривале невиконання судового рішення є грубим порушенням державою України його прав, гарантованих пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до неї.

Саме ж невиконання відбувається з вини боржника, який під надуманим приводом відмовляє здійснити перерахунок пенсії, хоча він всіма можливими засобами сприяв процедурі виконання. Всі ці обставини спричинили йому моральні страждання. Факт тривалого невиконання судового рішення виснажує його психологічно, створює відчуття незахищеності та непотрібності, погіршує його і так слабке здоров`я. Будучи особою похилого віку та особою з інвалідністю ІІІ групи, постійно хворіє та потребує систематичного лікування, а відповідно і додаткових коштів, якими є його пенсія, тоді як через неправомірну бездіяльність державних органів вимушений самостійно витрачати час для вирішення проблеми.

Оскільки невиконання судового рішення тривало більше 11 років, а перерахунок пенсії не здійснюється понад 12 років, спричинену моральну шкоду оцінює у розмірі 250 000,00 грн, який, на його думку, відповідає вимогам розумності, добросовісності та справедливості. Тому дану суму просить стягнути в примусовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави України, в особі Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, завдану органом державної влади, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошових коштів державного бюджету з відповідного відкритого для цього рахунку Державної казначейської служби України.

У задоволенні решти позовних відмовлено.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У вересні 2019 року ДКСУ подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У вересні 2019 року Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина І. Ю. подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалами Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року, від 28 жовтня 2019 року та від 01 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини І. Ю. у справі № 463/4475/18 та витребувано її з Личаківського районного суду

м. Львова.

У жовтні 2019 року ГУ ПФУ у Львівській області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення в частині задоволення позову скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Указувало, що сума моральної шкоди визначена судами без будь-якого документального підтвердження.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу ДКСУ та Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини І. Ю., у яких просив касаційні скарги залишити без задоволення, а касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

У грудні 2019 року Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина І. Ю. подав до Верховного Суду пояснення у яких зазначив, що встановлені судом обставини завдання позивачу моральної шкоди не підтверджено доказово, а тому відсутні підстави для виплати моральної шкоди.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Державної казначейської служби України, третя особа - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Ліщина Іван Юрійович, про відшкодування моральної шкоди призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська