Дата документу 21.12.2020 Справа № 328/1768/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3529/20 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібна О.М.
Є.У.№ 328/1768/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Токмацької міської ради про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Токмацької міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням права на доступ до інформації.

Зазначила, що 04.04.2020 звернулася до виконавчого комітету Токмацької міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, яку відповідач залишив без відповіді. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2020 у справі №280/1379/20 дії виконавчого комітету Токмацької міської ради визнані неправомірними, останнього зобов`язано розглянути її звернення та надати відповідь.

Посилаючись на те, що неправомірними діями виконавчого комітету порушено її право на доступ до публічної інформації, чим завдано моральної шкоди, розмір якої складає 23 615, 00 грн. із розрахунку по мінімальної заробітної плати за кожен місяць затримки у наданні відповіді, просила суд на підставі ст.25 Закону України «Про звернення громадян», ч.2 ст.34 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ч.2 ст.22 ЦК України про задоволення позову.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Судове рішення мотивовано тим, що внаслідок ненадання посадовими особами виконкому відповіді на звернення ОСОБА_1 порушено її право на доступ до публічної інформації, чим завдано моральної шкоди, розмір якої з урахуванням фактичних обставин справи і наданих сторонами доказів, на думку суду, становить 1 000 грн.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення і задоволення позову у повному обсязі ОСОБА_1 зазначила, що визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування не компенсує в повній мірі її душевні і психологічні страждання. На думку позивача, судом першої інстанції не врахована практика Європейського суду з прав людини, та не прийнято до уваги те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи та має обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, здатності до спілкування, здатності до контролювання своєї поведінки тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Токмацької міської ради зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі відсутні, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» Закон № 2939-VI визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти , визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За положенням ст.24 Закону № 2939-VI відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вказана норма права передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їх дій. Сферою застосування зазначеної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №128750, виданою обласною МСЕК №2 м. Черкаси 24.02.2018 (а.с.12) .

Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №565 від 28.10.2010 ОСОБА_1 за рівнем обмеження життєдіяльності має обмеження самообслуговування, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку; потребує постійного стороннього догляду(а.с.13).

04.04.2020 ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету ТМР з запитом про надання публічної інформації про наявність на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд; відповідь на запит просила направити за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.28).

Листом за №Б-6 від 13.04.2020 виконавчий комітет Токмацької міської ради повідомив ОСОБА_1 , що з причини не проведення інвентаризації земель міста Токмака Запорізької області не можливо надати інформацію про вільні земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також заявника було повідомлено, що у разі наявності інформації про вільну територію, в межах міста Токмака, на якій може бути сформовано земельну ділянку відповідного цільового призначення, вона може звернутися до Токмацької міської ради за адресою: 71701, Запорізька область, м.Токмак, вул. Центральна, 45, з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в порядку передбаченому Земельним кодексом України (а.с.29).

Зазначена відповідь була направлена на вказану ОСОБА_1 у заяві адресу та отримана її представником.

Вважаючи, що виконавчим комітетом Токмацької міської ради не надано відповідь на запитувану публічну інформацію, ОСОБА_1 29.04.2020 звернулась із адміністративним позовом до Запорізького окружного адміністративного суду, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації за запитом від 04.04.2020; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на її на запит; зобов`язати відповідача розглянути запит від 04.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м.Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд та стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року по справі №280/2877/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії виконавчого комітету Токмацької міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 публічної інформації за запитом від 04.04.2020. Зобов`язано виконавчий комітет Токмацької міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 04.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.8-11).

На виконання вищевказаного судового рішення виконкомом 10.07.2020 за №1726/22-35 на ім`я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , направлено повідомлення про те, що в межах міста Токмак можливо виділити земельні ділянки під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд на вільних територіях, зазначено місцезнаходження зазначених земельних ділянок, а також запропоновано у разі бажання у виділенні земельної ділянки під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд на вільних територіях в м.Токмак звернутися до Токмацької міської ради з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в порядку, передбаченому Земельним кодексом України (а.с.33).

Установивши, що виконавчим комітетом Токмацької міської ради було порушено право ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації, передбачене Законом № 2939-VI, зокрема, не надано інформації на запит у передбачений вказаним законом строк, чим завдано моральної шкоди, суд першої інстанції у відповідності до ч.2 ст.24 вказаного Закону, ст.ст. 23,1166,1171 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для її відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування суд урахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалість, стан її здоров`я, поведінку відповідача, який вжив заходів до усунення порушеного права і виконав судове рішення в адміністративній справі наступного дня після його проголошення, та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування не компенсує в повній мірі моральну шкоду є неспроможними.

Належних і допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини позивачка суду першої інстанції не надала.

Тяжке захворювання позивачки, яка за висновком МСЕК з жовтня 2010 року потребує постійного стороннього догляду, обмежена у здатності до спілкування, контролювання своєї поведінки, визнання її особою з інвалідністю з дитинства, не є достатньою підставою для стягнення з виконкому моральної шкоди у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, що згідно правил ЦПК України не є підставою для скасування правильного і законного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 369,374,375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська