Справа № 183/4613/20
№ 2/183/3140/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині предмету договору та визнання права власності на нежитлове приміщення,-

в с т а н о в и в:

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині предмету договору та визнання права власності на нежитлове приміщення.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що 16 січня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу офісного приміщення № 03 площею 57,6 кв.м, яке складається з: А-5-1-тамбура-3,5 кв.м; 2-приймальні-19,3 кв.м; 3-кабінету-10,1 кв.м; 4-гардеробної-1,5 кв.м; 5-кабінету-12,1 кв.м; 6-санвузлу-2,9 кв.м; 7-коридору-2,7 кв.м; 8-кабінету-5,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після підписання договору, він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 149 030,00 грн., що було передбачено цим договором та про що було складено розписку, у зв`язку з чим отримав ключі від офісу та дозвільні документи, з січня 2015 року він користується даним приміщенням.

За умовами домовленості, погодженої між сторонами в договорі, відповідач зобов`язалась оформити нотаріально правовстановлюючі документи для нього, зокрема договір купівлі-продажу офісу, проте до теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання, натомість 16 березня 2015 року оформила договір купівлі-продажу не офісного приміщення площею 57,6 кв.м, про що було погоджено попереднім договором від 16 січня 2015 року, а як квартири площею 53,7 кв.м, якої на час укладення договору купівлі продажу від 16 січня 2015 року не було, про що зазначено у відповідних дозвільних документах.

При цьому позивач зазначає, що п. 1.6 договору купівлі-продажу від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 109 передбачено, що продавець, тобто відповідач ОСОБА_2 , підтвердила відсутність будь-якого самочинного переобладнання, перепланування або реконструкції відчужуваної квартири.

Позивач зазначив, що він виконав своє зобов`язання як покупець за договором, передав грошові кошти на придбання нежитлового приміщення-офісу, в той же час, відповідач порушила умови договору та не переоформили необхідні документи для цього.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки колишня квартира перепланована під офісне приміщення відповідно до дозвільних документів, то використання приміщення як квартири означало б здійснення перешкод у господарській діяльності, а також могло б призвести до конфліктів із сторонніми особами щодо користування приміщеннями квартири як офісу.

У зв`язку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просив суд:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу серії НАК № 221027, укладений 16 березня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 109, в частині предмету договору, а саме квартири АДРЕСА_2 ;

-визнати предметом договору купівлі-продажу серії НАК № 221027, укладеного 16 березня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 109, нежитлове приміщення № 03, площею 57,6 кв.м, яке складається з: А-5-1-тамбура-3,5 кв.м; 2-приймальні-19,3 кв.м; 3-кабінету-10,1 кв.м; 4-гардеробної-1,5 кв.м; 5-кабінету-12,1 кв.м; 6-санвузлу-2,9 кв.м; 7-коридору-2,7 кв.м; 8-кабінету-5,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення № 03, площею 57,6 кв.м, яке складається з: А-5-1-тамбура-3,5 кв.м; 2-приймальні-19,3 кв.м; 3-кабінету-10,1 кв.м; 4-гардеробної-1,5 кв.м; 5-кабінету-12,1 кв.м; 6-санвузлу-2,9 кв.м; 7-коридору-2,7 кв.м; 8-кабінету-5,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, згідно заяви просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Згідно наданої копії договору купівлі-продажу від 16 березня 2015 року, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав за 149 030,00 грн. квартиру АДРЕСА_2 .

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 109 (реєстраційний номер нерухомого майна: 19), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34981959 від 16 березня 2015 року.

В той же час, судом встановлено, що між сторонами 16 січня 2015 року був укладений попередній договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_1 з а 149 030,00 грн. купив у ОСОБА_2 нежитлове приміщення-офіс № 03 площею 57,6 кв.м, яке складається з: А-5-1-тамбура; 2-приймальні; 3-кабінету; 4-гардеробної; 5-кабінету; 6-санвузлу; 7-коридору; 8-кабінету, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений договір нотаріально не посвідчувався.

Факт передачі грошей щодо придбання позивачем ОСОБА_1 нежитлового приміщення-офісу також підтверджується розпискою від 16 січня 2015 року, яка підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 власноручно.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 не заперечує факту існування договору купівлі-продажу, укладеного між нею і позивачем ОСОБА_1 , предметом якого є нежитлове приміщення-офіс, зокрема розписки та факту передачі їй грошових коштів в зазначеному розмірі саме за нежитлове приміщення-офісу № 03 площею 57,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16 січня 2015 року відповідач ОСОБА_2 зобов`язалась нотаріально оформити правовстановлюючі документи для ОСОБА_1 , зокрема договір купівлі-продажу офісу, тобто нежитлового приміщення до 01 квітня 2015 року, проте остання свої зобов`язання за цим договором не виконала.Таким чином,сторони з певною метою вчинили попередні переговори згідно ч. 4 ст. 213 ЦК України.

Між тим, суд звертає увагу на п. 1.6 договору купівлі-продажу житлової квартири від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 109, згідно якого продавець, тобто відповідач ОСОБА_2 , підтвердила відсутність будь-якого самочинного переобладнання, перепланування або реконструкції відчужуваної квартири.

В той же час, судом встановлено, про що не заперечувалося сторонами, що на спірне нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення-офіс № 03 площею 57,6 кв.м в будинку АДРЕСА_1 виготовлено ряд дозвільних документів, а саме: технічний паспорт, виготовлений станом на 05 липня 2006 року, технічний висновок про оцінку умов будівельних конструкцій приміщень офісу від 17 липня 2006 року, дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт № 35 від 04 серпня 2005 року, висновок № 68 від 25 жовтня 2004 року щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову, рішення № 435 від 15 червня 2005 року про дозвіл ОСОБА_2 переобладнання житлової квартири АДРЕСА_3 під юридичний офіс з добудовою вхідного вузлу, робочий проект переобладнання квартири під юридичний офіс від 15 березня 2005 року, гарантійний запис щодо розробки проекту на переобладнання квартири.

Так, згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 05 липня 2006 року вбачається, що офіс № 03 (тобто нежитлове приміщення) площею 57,6 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 та складається з: А-5-1-тамбура-3,5 кв.м; 2-приймальні-19,3 кв.м; 3-кабінету-10,1 кв.м; 4-гардеробної-1,5 кв.м; 5-кабінету-12,1 кв.м; 6-санвузлу-2,9 кв.м; 7-коридору-2,7 кв.м; 8-кабінету-5,5 кв.м.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо предмету договору купівлі-продажу нерухомого майна та його площі.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, за звичаями ділового обороту передбачається, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як видно з вищезазначених норм матеріального права, для договору купівлі-продажу умова про предмет договору є істотною.

Згідно вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також, моральним засадам суспільства.

Згідно вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

Згідно ч. 4 ст. 213 ЦК України якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді предметом договору є інший предмет та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується предмету договору, і предметом за цим договором визнається той предмет, відносно якого фактично укладався цей договір.

За таких обставин суд вважає, що 16 березня 2015 року між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, площею 57,6 кв.м, про що попередньо між ними було узгоджено в момент передачі грошей договором купівлі-продажу від 16 січня 2015 року.

Зазначене підтверджується дозвільними документами на нежитлове приміщення під офіс № 03 площею 57,6 кв.м, які були виготовлені на ім`я відповідача ОСОБА_2 задовго до укладення між сторонами як попереднього договору купівлі-продажу від 16 січня 2015 року, так і договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 16 березня 2015 року.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2015 року, укладеного між позивачем і відповідачем в частині предмету договору.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на нежитлове приміщення, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом,зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності.

Внаслідок наявних відомостей в договорі купівлі-продажу про його предмет (а саме, житлова квартира), що не узгоджуються з дозвільними документами на нежитлове приміщення-офіс,позивач позбавлений можливості в подальшому розпоряджатися нежитловим приміщенням, користуватися ним за цільовим призначенням, зокрема здійснювати відчуження офісного приміщення, що є істотним порушенням його прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з урахуванням позиції відповідача щодо визнання позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимогу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у розмірі 2 331,10 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 200, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині предмету договору та визнання права власності на нежитлове приміщення, - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу серії НАК № 221027, укладений 16 березня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., зареєстрований в реєстрі за № 109, в частині предмету договору, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Визнати предметом договору купівлі-продажу серії НАК № 221027, укладеного 16 березня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 109, нежитлове приміщення № 03 площею 57,6 кв.м, яке складається з: А-5-1-тамбура-3,5 кв.м; 2-приймальні-19,3 кв.м; 3-кабінету-10,1 кв.м; 4-гардеробної-1,5 кв.м; 5-кабінету-12,1 кв.м; 6-санвузлу-2,9 кв.м; 7-коридору-2,7 кв.м; 8-кабінету-5,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення № 03 площею 57,6 кв.м, яке складається з: А-5-1-тамбура-3,5 кв.м; 2-приймальні-19,3 кв.м; 3-кабінету-10,1 кв.м; 4-гардеробної-1,5 кв.м; 5-кабінету-12,1 кв.м; 6-санвузлу-2,9 кв.м; 7-коридору-2,7 кв.м; 8-кабінету-5,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 331,10 грн. (дві тисячі триста тридцять одну грн. 10 коп.).

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Суддя Д. І. Городецький