Справа № 548/349/19
Провадження № 2/548/173/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2020 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожко В.П.,

за участю секретаря судових засідань - Комаренко В.М.,

представника позивача - Бибика В.В.

представника відповідача - Подорожняка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів,

В С Т А Н О В И В:

Хорольська міська рада Полтавської області (далі - позивач), звернувшись в суд з даним позовом просила стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 (далі - відповідач) безпідставно збережені (заощаджені) кошти 166 192 грн. 23 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після придбання об`єкту нерухомості фактично користувався земельною ділянкою для її обслуговування, орендну плату не платив і право користування земельною ділянкою не оформив всупереч вимог законодавства, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу суму безпідставно збережених позивачем коштів у виді оренднної плати за фактичне користування землею.

07 березня 2020 року Хорольським районним судом Полтавської області відкрито провадження у справі за позовом Хорольської міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів, призначено підготовче судове засідання з викликом сторін по справі.

04.04.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позов з додатками.

08.05.2019 року позивачем подано відповідь на відзив.

20.05.2019 року закрито підготовче судове засідання справу призначено до судового розгляду.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін.

15.12.2020 року задоволено клопотання представника позивача, замінено первісного позивача Хорольську міську раду Полтавської області її право наступником Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області.

В судовому засідання представник позивача Бибик В.В. позов підтримав з підстав зазначених у ньому, просив його задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Хорольської міської ради від 10.01.2012 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на оформлення права оренди земельної ділянки під обслуговування придбаного у власність майна з метою передачі в користування ОСОБА_2 на правах оренди земельної ділянки площею 0.6427 га. По АДРЕСА_1 з кадастровим номером 0:50:007:0306 під розміщення та обслуговування придбаного у власність майна для здійснення несільськогосподарської підприємницької діяльності по оптовій торгівлі із земель комерційного призначення строком на 5 років.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права, отже відповідач, не уклавши договір, користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, а також безпідставно зберігає у себе кошти, які мав заплатити за користування нею в період часу з 01.08.2016 року по 01.05.2018 року в сумі 166192 грн. 23 коп., що становить 3 % нормативної грошової оцінки за 2016-2018 роки. Відповідач відмовляється відшкодувати вказані грошові кошти, тому позивач просив їх стягнути у судовому порядку. Вказані кошти мають бути стягнуті на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду та у постановах Верховного Суду. При цьому відсутність правильної правової кваліфікації в позові не є підставою для відмови у позові, оскільки на суд покладено обов`язок застосовувати до правовідносин належні норми права. Земельна ділянка є об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування, тобто визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Спірна земельна ділянка сформована і є окремим неподільним об`єктом нерухомого майна. Відсутні правові підстави вважати, що земельна ділянка використовувалась відповідачем в іншому розмірі, ніж той, що визначений відповідачем самостійно при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що ОСОБА_2 є власником нерухомості (приміщення вагової) площе 16.1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . Під цю нерухомість відповідач виділив земельну ділянку площею 0.6427 га., якій присвоєно кадастровий номер 0:50:007:0306. Представник позивача вказує, що через цю земельну ділянку проходить лінія електропередач напругою 04-10 кВ, охоронна зона навколо якої знаходиться в середині вищевказаної земельної ділянки, займає значну її площу, що унеможливлює належне її використання.

Крім того вказав, на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір сум безпідставно збережених коштів та відсутність в матеріалах справи нормативно-грошової оцінки землі за відповідні роки, в зв`язку з чим в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 156570448 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником нежитлової будівлі (вагової) площею 16.1 квадратних метрів в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 248, на підставі договору купівлі-продажу ВРО 285955 від 01.12.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується сторонами по справі, що вказана нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0.6427 га. по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 0:50:007:0306.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2012 року на 12 сесії 6 скликання Хорольської міської ради № 6 «Про надання в користування на умовах оренди земельної ділянки ОСОБА_2 " було вирішено:

1.Надати ОСОБА_2 в користування на умовах оренди терміном на 5 років земельну ділянку площею 0.6427 га по АДРЕСА_1 з кадастровим номером 0:50:007:0306 для здійснення несільськогосподарської підприємницької діяльності по оптовій торгівлі із земель комерційного призначення.

2.Зобов`язати ОСОБА_2 в місячний термін внести зміни в технічну документацію на вказану в п.1 цього рішення земельну ділянку та укласти договір орренди на неї відповідно додовідки про нормативно грошову оцінку землі, кадастрового плану та чинного законодавства.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні відповідач з часу придбання нежитлового приміщення та часу прийняття позивачем рішення № 6 жодних прав на користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не мав, договорів оренди з власником земельної ділянки Хорольською міською радою не укладав.

Правовий механізм переходу права на землю пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено ст. 377 Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті закону, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень ст. 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За приписами ст. 14.1.147 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

ОСОБА_2 не був власником або постійним землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5).

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

В порушення вищевказаних норм, в період часу з 01.08.2016 по 01.05.2018 року договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.6427 га. не укладався, орендна плата за її використання відповідачем не сплачувалася, що не заперечується сторонами по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З аналізу змісту норм статей 1212-1214 ЦК України, випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

Набуті відповідачем нежитлові будівлі будучи згідно статті 181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов`язаною з цією земельною ділянкою. Тому визнання за відповідачем права власності на будівлі автоматично призвело до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля.

Відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно статті 206 ЗК України, п.п.14.1.136п.14.1. ст.14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно в даному випадку відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо.

Встановлено, що власником відповідної земельної ділянки на час подачі позову до суду була Хорольська міська рада Полтавської області в особі позивача, на даний час це правонаступник Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області. Згідност.206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування норм передбачених статтями 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.

На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для стягнення безпідставно збереженого майна (коштів) за п.4 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України вина не має значення, оскільки незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення "виправданого очікування" відповідно до загальновизнаної практики Європейського суду з прав людини.

Так, пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У даних правовідносинах неотриманні позивачем кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправданого очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності Хорольської міської ради.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18)

Крім того, Велика палата ВС у вказаній постанові зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212ЦК України (п.82 Постанови).

Отже, ОСОБА_2 (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а позивачем (потерпілим) втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто, має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Беручи до уваги, що відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України ОСОБА_2 повинен повернути Хорольській міській раді Лубенського району кошти, які він зберіг у вигляді несплаченої орендної плати з вирахуванням фактично сплачених коштів (земельного податку).

Відповідно до витягу № 3259 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, грошова оцінка земельної ділянки площею 6427 кв. метра станом на 2016 рік становить 3027181,27 грн.

Ставка орендної плати згідно рішення 64 сесії Хорольської міської ради 6 скликання від 20.01.2015 року № 10 становить 3%.

З урахуванням викладеного, Хорольською міською радою проведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 6427 метрів квадратних, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді орендної плати за землю за період з 01.08.2016 по 01.05.2018 року становить166 192 грн. 23 коп. , який і підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

При цьому суд вважає, що твердження відповідача, про відсутність в матеріалах справи витягу із нормативно-грошової оцінки землі як підстави у відмові в задоволенні позову є безпідставним, так як нормативно-грошова оцінака земельної ділянки врахована позивачем при обрахунку вартосьі безпідставно збереженого мана.

Судом перевірено правильність нарахування збитків, суд також враховує , що ці збитки обраховані уповноваженим органом виходячи із розміру нормативно грошової оцінки землі прийнятою у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням відповідних коефіцієнтів інфляції, з урахуванням 3% процентної ставки, яка є мінімальною, відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі».

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Твердження представника відповідача про те, що його повірителем використовується лише земельна ділянка під ваговою, а інша не використовується, є безпідставним, так як зі змісту заяви позивача від 29.11.2011 року адресованій міському голові Хорольської міської ради, позивач просив виділити йому саме 0.6427 га земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з метою обслуговування придбаної ним нежитлової будівлі (вагової), з метою використання земельної ділянки для складання тари, офочів фруктів, створення оптового сільськогосподарського ринку для торгівлі з населенням та сільськогосподарськими виробниками, терміном на 5 років.

Суд констатує, що відповідач, у випадку встановлення обставин, які перешкоджали йому використовувати земельну ділянку яка закріплена за придбаною ним нежитловою будівлею, для зазначених у вищевказаній заяві цілей, не був позбавлений можливості звернутися до позивача із заявою про поділ земельної ділянки, чи відмовитися від використання тієї частини земельної ділянки, яка знаходиться за межами розташування нежитлової будівлі належної відповідачу. Як встановлено в судовому засідання відповідач таких дій не вчиняв.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача у сумі 166 192 грн. 23 коп. підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2492 грн. 88 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 76-83, 141, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області 11 квітня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (, адреса м. Хорол, вулиця Незалежності, 37 Полтавської області) безпідставно збережені кошти у сумі 166 192 грн. 23 коп. (сто шістдесят шість тисяч сто дев`яносто дві) гривні 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області 11 квітня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (, адреса м. Хорол, вулиця Незалежності, 37 Полтавської області) суму судового збору у розмірі 2492 грн.( дві тисячі чотириста дев`яносто дві) гривні 88 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду або, у відповідності до п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до Хорольського районного суду Полтавської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16.12.2020 року.

Головуючий: