Справа № 180/1478/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом_ ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 березня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 343.
У квартирі, що належить їй на праві приватної власності за вищевказаною адресою зареєстрований колишній власник цієї квартири - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується реєстраційним записом в домовій книзі та довідкою про склад сім`ї від 18 вересня 2020 року. Більше 6 місяців, а саме: з 23 березня 2020 року, відповідач по справі - ОСОБА_2 , не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом про непроживання від 18 вересня 2020 року. ОСОБА_2 не є її родичем, його майно у квартирі відсутнє, комунальні послуги він не сплачує, участі в утримуванні квартири не приймає. Місце перебування відповідача наразі їй не відоме. У телефонному режимі відповідач обіцяв їй добровільно знятися з місця реєстрації, однак свої обіцянки так і не виконав. У зв`язку з чим вона не має можливості вільно та в повному обсязі реалізувати право приватної власності на нерухоме майно., а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує , на їх задоволенні у повному обсязі наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань від нього не надходило.
Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 30 жовтня 2020 року, яка надійшла на адресу суду 04.11.2020 року ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .
У зв`язку з чим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Оголошення про виклик відповідача опубліковані: 05.11.2020 року та 30.11.2020 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Представник виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку. Пояснення щодо позову не надав.
Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії, яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності, порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належним позивачу будинку, буде припинення дії яка порушує це право, а саме: визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком.
Таким чином, відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловою Н.Ф.
На даний час у зазначений квартирі значиться зареєстрованим, однак з 23 березня 2020 року не проживає, відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_2 та довідкою про склад сім`ї від 18.09.2020 року.
Як зазначає позивач, що колишній власник квартири - ОСОБА_2 , у телефонному режимі обіцяв добровільно знятися з місця реєстрації, однак свою обіцянку так і не виконав. Наразі їй не відоме місце знаходження, колишнього власника квартири - ОСОБА_2 , оскільки ніяких стосунків вони між собою ніколи не підтримували, є абсолютно чужими людьми.
Відповідач участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей у квартирі також немає.
Актом про непроживання 18 вересня 2020 року, затвердженого головою «ЖБК ДУ №1 ОСОБА_3 та підписами сусідів підтверджується, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 дійсно не проживає з березня 2020 року по теперішній час.
Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 30 жовтня 2020 року, наданою до суду 04.11.2020 року.
Місцезнаходження відповідача на даний час, позивачу не відоме.
Внаслідок реєстрації в квартирі відповідача, позивач позбавлена можливості розпоряджатися квартирою на власний розсуд, що є перешкодою у володінні та розпорядженні майном на власний розсуд у зв`язку з чим позивач за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутися до суду з даним позовом.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, ніяких перешкод позивач йому не чинила, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, відтак його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією від 28.09.2020 року , а саме: у розмірі 840,80 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321,391 ЦК України, ст.ст.2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,289,354-355 ЦПК України, суд-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовільнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( паспорт НОМЕР_3 , ІПН - НОМЕР_4 ), зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула