Провадження № 2/645/146/20
РІШЕННЯ
07 грудня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Мартинової О.М.,
секретар судового засідання Ляхова І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області про перерахунок сум виконавчого провадження,
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2018 року дану цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 січня 2019 року дану позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року позовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачу.
Постановою Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за вищевказаним позовом.
Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив (заперечення) на позовну заяву в якому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. В період з 1999 року по 2011 рік перебувала у шлюбі з позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_2 народився спільний син ОСОБА_3 . Позивач сім`ю не забезпечував, грошей на дитину бракувало, тому у 2005 році вона звернулася до Московського районного суду м. Харкова з заявою про стягнення аліментів з позивача. Так, після вступу рішення суду у законну силу Московський районний суд м. Харкова направив виконавчий лист до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області, яким було відкрите виконавче провадження по стягненню аліментів з позивача. Посилається на те, що декілька разів зверталася до державного виконавця, який доступними йому засобами намагався зустрітися з боржником, викликав його до Лізогубівської селищної ради по місцю мешкання та після спроб виконавець повідомив її, що не має засобів примусу та вичерпав всі можливості по виконанню рішення. Зазначене виконавче провадження не закривалось та виконавчий лист не було повернуто. Вказує на те, що у виконавчій службі їй пояснили, що всі виконавчі провадження, починаючи з 2008 року переведені до електронного реєстру, оскільки по її виконавчому провадженню не проводилися виконавчі дії, та до реєстру провадження не потрапило, а шукати в архіві виконавча служба відмовилася. До розірвання шлюбу у 2011 році, починаючи з 2005 року, не отримувала від позивача грошових коштів на дитину. У 2018 році, дізнавшись, що ОСОБА_1 постійно виїжджає на заробітки до Польщі та має майно (житловий будинок у с. Лізогубівка та земельний пай) знов звернулася до виконавчої служби, але їй відмовили, посилаючись на наявність в електронній базі виконавчих проваджень відкритих після 2008 року. Після того, звернулася до Московського районного суду м. Харкова з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, отримавши дублікат, 12.06.2018 р. звернулася до Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області з заявою про відкриття виконавчого провадження. З 2005 року по теперішній час, отримала аліменти від боржника лише в квітні-травні 2019 року у розмірі 8132 грн. Вказує на те, що позивач вводить суд в оману, стверджуючи про неосвіченість щодо розірвання шлюбу та проживання разом із неї та сином, оскільки позивач отримував повістку та в телефонному режимі повідомляв її про нез`явлення до суду. Також зазначила, що квартира була куплена нею та її батьками у 2012 році, подруги допомагали робити ремонт, техніку вона придбала у споживчий кредит. Дізнавшись про придбання квартири ОСОБА_1 почав намагатися повернутися до родини, вона з сином повірили його обіцянкам кинути пиячити та прийняли у своє життя. Однак, у 2016 році позивач залишив родину та повністю відмовив їй у матеріальній підтримці сина. Разом з тим, заперечувала факт придбання позивачем автомобіля «DaewooLanos» та передачу їй грошових коштів у розмірі 30 тисяч грн. Стверджує, що позивач особисто не перераховував грошові кошти на банківську карту сина. Вважає, що позивач намагається уникнути від виконання своїх обов`язків по сплаті аліментів законно присуджених йому судом та нарахованих державним виконавцем.
Третьою особою - представником Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області Вайленко Г.О., яка діяла на підставі довіреності від 22.01.2019 р., надані до суду пояснення щодо позову. Так, представником третьої особи зазначено, що 04.06.2018 р. у Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області надійшла заява стягувача за виконавчим документом ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження, до якої було додано дублікат виконавчого листа № 643/4686/18, виданий 31.05.2018 р. Московським районним судом м. Харкова та 12.06.2018 р. державним виконавцем Стояновим А.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12.06.2018 р., заборгованість по несплаті аліментів склала 92 683,24 грн. Відповідно до розрахунку державного виконавця, сума аліментів станом на 17.05.2019 р. утримана у розмірі 8 130,19 грн. Разом з тим, зазначає, що боржником по виконавчому провадженню не надано жодних документів, які б свідчили про сплату аліментів на користь стягувача.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом № 643/4686/18 від 31.05.2018 р.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2020 року закрито підготовне засідання за даною позовною заявою та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні від 10.07.2020 р. присутні представник позивача та відповідача відмовились від раніше поданих клопотань, в тому числі від допиту свідків. Представник позивача подав до суду уточнену позивну заяву.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився причини неявки не повідомив.
Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовну заяву, просив її задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. У останнє судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області також у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.
Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2005 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття, починаючи з 17.02.2005 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 року видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-24831/05, виданого 23.05.2005 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття, починаючи з 17.02.2005 року.

Як вбачається зі змісту ухвали Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 року, судом встановлено з листа Міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області від 17.04.2018 р., виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-24831, виданого Московським районним судом м. Харкова на виконання судового рішення від 15.04.2005 року, на виконанні у Відділі не перебуває.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась з заявою до начальника Міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , яка отримана Міськрайонним відділом ДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області 04.06.2018 р. (вх. 5177).

Постановою державного виконавця Міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області Стояновим А.С. відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 643/4686/18, виданим 31.05.2018 р. Московським районним судом м.Харкова, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття, починаючи з 17.02.2005 року.

Так, 17.10.2018 року державним виконавцем направлено на адресу позивача розрахунок заборгованості від 01.10.2018 р., згідно якого заборгованість станом на 01.10.2018 року становить 99 384,34 грн.

Згідно з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 від 07.11.2019 року за період з 17.02.2005 року розмір заборгованості складає 107 237,32 грн.

Дані правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та Конвенцією про права дитини, що є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За приписом частини третьої статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з вимогами частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 194 Сімейного кодексу України, яка діяла на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у спірних правовідносинах, передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

03.07.2018 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесено зміни у частину першу статті 194 СК України, і наразі, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

З матеріалів справи убачається, що обов`язок сплати аліментів у ОСОБА_1 виник 15 квітня 2005 року.

Відповідач звернулась до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 року заяву задоволено й видано дублікат виконавчого листа. З вказаної ухвали вбачається, що виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-24831, виданого Московським районним судом м. Харкова на виконання судового рішення від 15.04.2005 року, на виконанні у Міськрайонному відділі ДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ в Харківській області не перебуває.

Так, доводи відповідача щодо перебування вказаного вище виконавчого листа у Міськрайонному відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області на виконанні після прийняття рішення судом та відкриття виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження, доказів відкриття виконавчого провадження стороною відповідача не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач тринадцять років до виконавчої служби з метою виконання рішення суду про стягнення аліментів не зверталася.

До виконавчої служби Мартинова В.О. звернулась із заявою про примусове виконання рішення суду лише 04.06.2018 року на підставі дублікату виконавчого листа, який їй був виданий 31.05.2018 року.

На дату відкриття виконавчого провадження діяла норма ч. 1 ст. 194 СК України в попередній редакції, однак на час здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості набули чинності зміни до ч.1 ст. 194 СК України.

Отже, до відносин, які виникли до внесення змін до частини 1 ст. 194 СК України, належить застосовувати строк для стягнення аліментів за минулий час - три роки, а десятирічний строк можливо відраховувати лише починаючи з 28 серпня 2018 року.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 має право вимагати стягнення заборгованості зі сплати аліментів лише за період з 04 червня 2015 року та до повноліття дитини.

Приймаючи до уваги, що розрахунок заборгованості здійснено за період часу, який знаходиться поза межами трирічного строку, встановленого ч.1 ст. 194 СК України (в редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року), суд приходить до висновку про часткове задоволення позивних вимог та визначення розміру заборгованості за аліментами, стягнутими рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2005 року, періодом стягнення з 04.06.2015 року та до повноліття дитини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2,10, 12, 49, 76, 77-81, 82, 89,265, 272, 274-279,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області про перерахунок сум виконавчого провадження задовольнити частково.

Визначити розмір заборгованості за аліментами, стягнутими рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2005 року у цивільній справі №643/4686/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодом стягнення з 04.06.2015 року та до повноліття дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Третя особа: Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботин Головного територіального управління у Харківській області, юридична адреса: м.Харків, пр.Гагаріна, 181-Ж.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2020 року.

Суддя