ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/749/20

Головуючий у першій інстанції Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1276/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БечкаЄ.М.,

суддів Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

дата та місце складання повного тексту рішення: 10 вересня 2020 року, м.Бахмач,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 45000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (первісним кредитором) було укладено договір позики від 30 травня 2018 року загальною сумою 45000 грн, з терміном повернення позики до 11 червня 2018 року. На підтвердження отримання коштів позивач надав розписку.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 08 травня 2020 року був укладений договір про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ОСОБА_3 відступила, а позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 відповідно до розписки від 30 травня 2018 року на суму 45000 грн.

З огляду на те, що відповідач отримані у борг гроші не повернув ні первісному, ні новому кредитору, позивач направив рекомендований лист на адресу боржника з вимогою повернути кошти, проте відповіді не отримав, тому просить стягнути кошти в судовому порядку.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 29321 грн., в рахунок погашення боргу за розпискою від 30 травня 2018 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за розпискою, яка по своїй суті є договором позики у повному обсязі не виконав, суму боргу у визначений розпискою строк не повернув повністю ні первісному, ні новому кредитору. Разом з тим встановлено, що відповідачем на рахунок первісного кредитора були перераховані кошти на загальну суму 15679 грн, які переказувались у рахунок повернення боргу перед ОСОБА_3 , тому за відсутності спростування даного факту суд вважав, що саме на вказану суму відповідачем було виконане його зобов`язання згідно з розпискою від 30.05.2018 перед первісним кредитором.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що текст розписки, яку підписав ОСОБА_1 був дописаний самою ОСОБА_3 , зі змістом даної розписки його не було ознайомлено та дана розписка достовірно не підтверджує умови передачі грошових коштів та не підтверджує укладення між сторонами саме договору позики.

ОСОБА_1 вказує, що між ним та ОСОБА_3 була укладена усна домовленість про повернення грошових коштів паливними дровами у кількості, яка буде відповідати різниці від погашеної суми боргу. Загальна сума повернутої заборгованості з урахуванням грошових коштів 19577 грн та суми вартості паливних дров твердої породи в еквіваленті 2700 грн становить 46577 грн. Відповідач вважає, що ним було повністю виконано зобов`язання, проте докази, надані ним на підтвердження виконання зобов`язання були залишені поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, сторона відповідача звертає увагу, що у договорі про відступлення права вимоги від 08 травня 2020 року зазначено про відступлення 10500 грн, а не 45000 грн, які просив стягнути позивач.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно розписки від 30 травня 2018 року ОСОБА_1 зобов`язався до 11 червня 2018 року повернути ОСОБА_3 45000 грн. За умовами розписки при поверненні суми позики до 11 червня 2018 року оригінал розписки повертається ОСОБА_1 (а.с.2, 39).

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 08 травня 2020 року, ОСОБА_3 відступила, а ОСОБА_2 набув право вимоги за договором позики від 30 травня 2018 року до ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів на суму 45000 грн (а.с.3).

Відповідача було повідомлено про зміну кредитора шляхом направлення 13 травня 2020 року відповідної вимоги про сплату суми боргу (а.с.4).

Згідно дублікатів чеків та квитанцій, які надані суду відповідачем, останній здійснював грошові перекази на рахунок ОСОБА_3 протягом травня серпня 2018 року, зокрема: 23 травня 2018 року 898 грн (а.с.16), 25 травня 2018 року 3000 грн (а.с.17), 01 червня 2018 року 2695 грн (а.с.18), 14 червня 2018 року 5000 грн (а.с.19), 25 липня 2018 року 4990 грн (а.с.20), 25 серпня 2018 року 2994 грн (а.с.21).

Матеріали справи містять також копію договору купівлі-продажу №14-18 від 04 червня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 про постачання дров паливних твердих порід на загальну суму 27000 грн (а.с.22-24).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п.3, 4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи вище наведені норми права та обставини справи, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 не в повній мірі виконав умови договору позики від 30 травня 2018 року, тому право ОСОБА_2 на володіння своїм майном порушене ОСОБА_1 внаслідок свідомого неповернення коштів за договором позики, укладеного на умовах, які не суперечать закону.

Доводи апеляційної скарги, що текст розписки, яку підписав ОСОБА_1 був дописаний самою ОСОБА_3 , зі змістом даної розписки його не було ознайомлено та дана розписка достовірно не підтверджує умови передачі грошових коштів та не підтверджує укладення між сторонами саме договору позики, на увагу не заслуговують, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України.

Також відхиляються доводи ОСОБА_1 , що між ним та ОСОБА_3 була укладена усна домовленість про повернення грошових коштів в еквіваленті паливними дровами, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження укладення договору про доставку дров на погашення боргу ОСОБА_1 не надано жодного доказу.

Доводи, що у договорі про відступлення права вимоги від 08 травня 2020 року зазначено про відступлення 10500 грн, а не 45000 грн, які просив стягнути позивач, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки спростовуються самим договором про відступлення права вимоги, який міститься в матеріалах справи.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування вірного по суті рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд констатує, що рішення суду першої інстанції належним чином обґрунтоване.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: