Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа №328/2428/17

провадження №61-47св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року у складі судді Коваленка П. Л. та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В.,

Бєлки В. Ю., Гончар М.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом, у якому просила розірвати договір оренди землі від 16 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17 лютого 1999 року

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,5298 га, яка розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

У 2006 році між нею та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивач передала у користування зазначену земельну ділянку строком на двадцять один рік, а ОСОБА_4 зобов`язався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату. При підписанні договору ОСОБА_1 був переданий ОСОБА_4 оригінал Державного акту на право власності на землю, який потрібен був для оформлення договору, однак до теперішнього часу його не повернули, один екземпляр договору про оренду землі не надали.

У 2016 році ОСОБА_4 помер. Згідно з листом Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 18 серпня 2017року земельною ділянкою ОСОБА_1 користується ОСОБА_2 - дружина померлого. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 04 вересня 2017 року, наданих Токмацькою об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Запорізькій області, починаючи з 2006 року і по 2017 рік, дохід за договором оренди у вигляді орендної плати жодного разу не сплачувався. Цей факт також підтверджується листом-відповіддю Токмацької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області від 05 вересня 2017 року. Виплата орендної плати також не підтверджується будь-якими актами.

На неодноразові звернення позивача здійснити повний розрахунок за договором оренди, ОСОБА_4 відмовляв. ОСОБА_2 , успадкувавши право оренди, також відмовляється це зробити.

Посилаючись на те, що систематичне невиконання відповідачем обов`язків щодо своєчасної сплати орендної плати та залишення без задоволення пропозиції позивача про дострокове розірвання договору оренди землі істотно порушує права ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, є самостійною підставою для розірвання договору оренди.

Позивач також посилалась на те, що відповідач безпосередньо не займається цільовим використанням орендованої земельної ділянки, обов`язки з її обробітку передала іншим особам.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що не знайшов свого підтвердження факт систематичної несплати ОСОБА_2 орендної плати, оскільки позивачем було отримано від ОСОБА_4 орендну плату шляхом сплати одноразового платежу у сумі 41 022,03 грн, що узгоджено умовами договору оренди між сторонами. Також не надано доказів того, що відповідач передала право оренди земельної ділянки будь-якій третій особі та припинила господарську діяльність щодо орендованої земельної ділянки.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню щодо даних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку. Позивачем не доведено наявність підстав для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки за рішенням суду з огляду на відсутність наявності факту систематичної несплати орендарем орендної плати позивачеві та недоведеності факту нездійснення господарської діяльності на цій земельній ділянці відповідачем.

Апеляційний суд також урахував, що з 2006 року земельна ділянка перебуває в оренді за підписаним позивачем з ОСОБА_4 договором оренди, але позивачем не надано жодного доказу звернення як до померлого у 2016 році орендаря за життя останнього, так і до його спадкоємців з вимогою про сплату орендної плати за період з 2006 року по 18 березня 2019 року - день подання позову, тобто протягом

12,5 років, що, в свою чергу, додатково свідчить про хибність вимог про невиплату орендної плати єдиним платежем під час складання акту приймання-передачі земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року, ОСОБА_1 , просить скасувати просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки відмовлено позивачу в задоволені клопотання про визнання обов`язковою явки відповідача на судовий розгляд справи по суті.

Апеляційним судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного договору оренди і є неналежним відповідачем. Висновки суду стосовно того, що ОСОБА_2 є спадкоємицею ОСОБА_4 , після його смерті та набула права оренди спірної земельної ділянки не ґрунтуються на матеріалах справи. В матеріалах справи немає жодного доказу того, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, або разом з орендарем використовувала земельну ділянку. Окрім цього, спадкоємцями померлого орендаря ОСОБА_4 , є донька ОСОБА_5 та син

ОСОБА_4 , а тому, відповідно до договору оренди саме вони і повинні бути відповідачами по справі. Суди прийняли рішення, які стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків осіб, що не були залучені до участі у справі.

Заявник зазначає, що хибними є твердження судів, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, в якому зафіксовані правові наслідки цього правочину і з цього моменту настають всі права та обов`язки сторін, а реєстрація договору оренди є лише адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору, оскільки пунктом 43 договору оренди від 16 жовтня 2006 року земельної ділянки передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. На договорі є відмітка, що він зареєстрований 29 травня 2007 року, тобто право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набранням договору чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору та породжують правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору.

Поза увагою судів залишився той факт, що до дня реєстрації договору оренди не існувало орендних відносин і будь які висновки щодо дійсності умов договору оренди є безпідставними. Добровільна передача земельної ділянки в користування з порушенням умов договору і вимог Закону України «Про оренду землі» не породжує орендних правовідносин.

Наданий суду договір оренди землі не містить положень, які б свідчили про можливість отримання орендодавцем орендної плати до його реєстрації. Добровільні угоди про плату за використання земельних ділянок укладені між позивачем та відповідачем по справі незареєстровані у встановленому законом порядку, суперечать чинному законодавству, а тому вважаються неукладеними.

Акт про передачу та прийом земельної ділянки чи розписка на ньому, що надані суду, не можна вважати документом, який є належним доказом сплати орендної плати по спірному договору, оскільки ОСОБА_1 зазначений текст не писала, кошти від ОСОБА_4 не отримувала. Договір оренди підписаний невідомою особою, а не нею. Таким чином, акт про передачу та прийом земельної ділянки від 16 жовтня 2006 року є неналежним та недостовірним доказом, так як він не містить інформацію щодо предмета доказування і на його підставі неможливо встановити дійсні обставини справи. Жодного доказу сплати орендної плати не існує, а тому договір оренди підлягає розірванню.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 заперечила проти доводів скарги, вказала, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення залишити без змін. Зазначає, що позивач самостійно мала визначити правильний суб`єктний склад учасників справи та надати докази на підтвердження пред`явлених позовних вимог. Крім того, позовну заяву було пред`явлена саме до ОСОБА_2 , тобто позивач не ставить під сумнів факт прийняття спадщини відповідачем, також позивач не просила витребувати витяг з справи про прийняття спадщини та кола спадкоємців. Указує, що договір та акт про передачу та прийом ділянки було підписано ОСОБА_1 власноруч та на виконання умов підписаного договору було сплачено орендну плату єдиним платежем, про що є написана позивачем розписка, усе інше намаганням ввести суд в оману та повернути у незаконний спосіб земельну ділянку у своє розпорядження, отримавши при цьому оренду плату за увесь період дії договору оренди. Твердження позивача, що вона не писала жодної розписки, не заслуговують на увагу, оскільки особисто у суді позивач даного факту не стверджувала, клопотання про проведення з цього приводу почеркознавчої експертизи під час судового розгляду не було заявлено, оригінал розписки було надано на огляд суду. Всі доводи та твердження позивача є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені належними доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 17 лютого 1999 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 12,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

16 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_1 передала

ОСОБА_4 в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку площею 12,53 га строком на 21 рік.

До договору оренди землі долучено план-схему розташування земельної ділянки, її кадастровий план, акт визначення меж зазначеної земельної ділянки в натурі, підписаний власником землі ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 .

До договору оренди землі долучений акт про передачу та прийом земельної ділянки від 16 жовтня 2006 року, підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно пункту 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 41 022,03 грн. Форма орендної плати: грошова, сума орендної плати вноситься один раз за весь період оренди з моменту підписання акту прийому - передачі земельної ділянки.

29 травня 2007 року зазначений договір оренди землі від 16 жовтня 2006 року був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» при Державному комітеті по земельним ресурсам України».

У 2016 році орендар ОСОБА_4 помер.

Відповідно до пункту 40 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у справі, яка переглядається, є розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 16 жовтня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер у 2016 році. Позов пред?явлено до спадкоємця орендатора. Правовою підставою позову зазначено систематичну несплату орендної плати та невикористання земельної ділянки безпосередньо відповідачем, а передача обов`язку з обробітку земельної ділянки іншим особам.

Відносини щодо оренди земельної ділянки врегульовані ЦК України, ЗК України та Законом України «Про оренду землі». Далі по тексту вказані норми права у редакції, чинній на момент укладення оспореного договору.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам ЗК України та цього Закону.

Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами, не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то спадкоємці орендаря після смерті останнього можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

У пункті 40 оспореного договору оренди земельної ділянки сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 , яка є дружиною орендаря набула право оренди спірної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

На час підписання договору оренди, 16 жовтня 2006 року, частина друга статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У частині другій статті 125 ЗК України установлено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена у частині другій статті 126 ЗК України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 18 названого Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки є усталеною практикою Верховного Суду.

Пунктом 43 визначено, що договір набрав чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Державна реєстрація договору оренди землі від 16 жовтня 2006 року проведена 29 травня 2007 року.

Перехід земельної ділянки від ОСОБА_1 до орендаря ОСОБА_4 сторони оформили актом про передачу та прийом від 16 жовтня 2006 року.

Положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

У пункті 9 договору оренди від 16 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 41 022,03 грн. Форма орендної плати: грошова, сума орендної плати вноситься один раз за весь період оренди з моменту підписання акту прийому - передачі земельної ділянки.

Тобто, умовами договору оренди виплата орендної плати передбачалась лише один раз у повному обсязі.

Акт про передачу та прийом земельної ділянки від 16 жовтня 2006 року, підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у нижній його частині міститься рукописний текст розписки ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_4 орендної плати у сумі 41 022 грн. У встановленому законом порядку зазначений текст не оспорений.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що з 2006 року мало місце звернення як до померлого у 2016 році орендаря за життя останнього, так і до його спадкоємців з вимогою про сплату орендної плати за період з 2006 року по 18 березня 2019 року - день подання позову, тобто протягом 12,5 років.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач отримала від

ОСОБА_4 , правонаступником якого є відповідач ОСОБА_2 орендну плату за вказаний період, шляхом сплати одноразового платежу у сумі 41 022 грн, що чинним законодавством не заборонено. Доказів, які б давали суду підстави вважати, що розмір отриманої орендної плати не відповідає розміру, встановленому Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02 лютого 2002 року із змінами та доповненнями від 13 вересня 2002 року, позивачем не надано. Належним доказом на підтвердження факту передання земельної ділянки у фактичне користування іншім особам, з урахуванням приписів статті 81 ЦПК України, стороною позивача не надано.

Натомість, у матеріалах справи наявна довідки Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 18 серпня

2017 року, відповідно до якої спірна земельна ділянка знаходиться в користуванні нині покійного ОСОБА_4 , оброблюється. Земельний податок сплачує вдова, ОСОБА_2 .

Встановивши недоведення позивачем наявність правових підстав для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки за рішенням суду з огляду на відсутність наявності факту систематичної несплати орендарем орендної плати позивачеві та нездійснення господарської діяльності на цій земельній ділянці відповідачем, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивач не писала текст про отримання орендної плати у акті приймання-передачі земельної ділянки, та коштів від ОСОБА_4 не отримувала, а також неналежність їй підпису на договорі оренди від імені орендодавця, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ці доводи касаційної скарги зводяться до доведення ним обставин наявності підстав для розірвання договору оренди землі, яким суди дали належну оцінку, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може.

Щодо доводів касаційної скарги про те, ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного договору оренди і є неналежним відповідачем, то слід указати наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Проте, зазначаючи, що ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного договору оренди і є неналежним відповідачем, ОСОБА_1 не заявлено клопотання про залучення інших співвідповідачів за цим позовом.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко