КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2211/2020 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Індустріальне» про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

у серпні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 760/17604/14-ц, виданого 28 квітня 2015 року Солом`янським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню.

Посилається на те, що в 15 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року позов був задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 535,00 грн. матеріальної шкоди, 2 000,00 грн. моральної шкоди, 3 500,00 грн. та 142,16 грн. витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста, 730,80 грн. витрат на правову допомогу та 487,20 грн. витрат на оплату судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, збільшено розмір стягнення з 730,80 грн. до 4 628,40 грн.

28 квітня 2015 року на виконання зазначених судових рішень Солом`янським районним судом був виданий виконавчий лист.

12 травня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а постановою від 08 вересня 2015 року накладено арешт на майно боржника.

Заявник вважає, що виконавчий лист має велику кількість порушень при його складанні, оформленні та видачі.

Так, ОСОБА_2 подала до суду заяву про видачу виконавчого листа, в якій зазначила його прізвище як « ОСОБА_1 », що відрізняється від прізвища, зазначеного в судовому рішенні.

Розгляд заяви про видачу виконавчого листа відбувся без його повідомлення та сам виконавчий лист був складений та оформлений без розгляду заяви на видачу виконавчого листа в судовому засіданні.

У виконавчому листі його прізвище зазначене як « ОСОБА_1 », яке відрізняється від прізвища, зазначеного в паспорті громадянина України та ідентифікаційному коді.

Виконавчий лист не містить поштового індексу стягувача, установи Держбанку стягувача, номера рахунку стягувача, його дати народження, установи Держбанку боржника, номера рахунку боржника.

Оскільки виконавчий лист складений з порушеннями та виданий без достатніх правових підстав, він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Виходячи з викладеного, просив задовольнити заяву.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. В якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва №760/17604/14-ц від 28.04.2015р. таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог частини 9 статті 268 ЦПК України ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року не була проголошена, заявника не було повідомлено про дату, час та місце проголошення ухвали.

Крім того, розглядаючи заяву, суд першої інстанції віднісся до справи вибірково та упереджено, при постановленні ухвали не звернув уваги на різні прізвища, які зазначені в рішенні Соломянського районного суду м. Києва від 13.02.2015р., в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 09.04.2015р., у виконавчому листі від 28.04.2015р., заяві про видачу виконавчого листа, паспорті громадянина ОСОБА_1 , його ідентифікаційному коді.

Постановлена судом ухвала не відповідає нормам чинного законодавства та створює прецедент у судовій практиці, який вказує на те, що Виконавчий лист може бути побудований не на перевірених доказах та фактах, що впливає в майбутньому на його законність і можливість виконання.

Стягувач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на безпідставність тверджень скаржника щодо порушення судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення. Крім того, просила стягнути з заявника ОСОБА_1 вартість сплаченої нею правової допомоги за підготовку адвокатом Масловським І.А. відзиву на апеляційну скаргу та участь адвоката в суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення поданої заяви.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Масловський І.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, підтримавши позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи учасникі судового розгляду, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких підстав, достатніх для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ні заявником у заяві, ні його представником в судовому засіданні приведено не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам та нормам процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

З матеріалів даної справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 13`535, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 2`000,00 грн., витрати, пов`язані із залученням спеціаліста в розмірі 3`500,00 гривень та 142,16 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 730,80 грн. витрати на оплату судового збору в сумі 487,20 грн., а всього - 20`395 грн. 16 коп. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, збільшено розмір стягнення з 730,80 грн. до 4 628,40 грн.

28 квітня 2015 року на виконання зазначених судових рішень Солом`янським районним судом був виданий виконавчий лист.

12 травня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Надаючи оцінку доводам заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Розбіжності у написанні прізвища, а також інші обставини, на які посилається заявник, можуть бути усунуті судом у передбачений нормами процесуального законодавства спосіб, зокрема шляхом виправлення помилки.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, як такої, що постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний суд вирішує питання про відшкодування судових витрат, понесених іншою стороною по справі - ОСОБА_2 , про що нею було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції представляв адвокат Масловський І.А. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 22 листопада 2019 року. До відзиву також подано додаткові угоди № 1 та № 2 до Договору, попередній розрахунок витрат, Акт надання правничої допомоги (виконаних робіт) з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (т. 2 а.с.130-148). На підтвердження оплати наданих послуг суду було представлено розрахункову квитанцію на суму 10 000 грн.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що при визначенні розміру витрат на правову допомогу необхідно врахувати, що представник ОСОБА_2 - адвокат Масловський І.А. надавав довірительці первинну консультацію за результатами вивчення апеляційної скарги ОСОБА_1 , складав відзив на апеляційну скаргу, брав участь у судовому засіданні 29.01.2020 року та надавав інші, передбачені Договором про надання правничої допомоги послуги (виконував роботи). Розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не подавали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 137, 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.