Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт б/н від 08 квітня 2015 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3790,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору внаслідок чого станом на 20 липня 2020 року виникла заборгованістьв сумі 12 878,65 грн., що складається з наступного: 3790,96 грн. заборгованість за кредитом; 1924,96 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7162,73 грн. заборгованість за пенею, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Василівського районного суду від 30 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З копії актового запису про шлюб №18 від 12 серпня 2006 року і Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0 від 15 жовтня 2020 року, наданих на запит суду Василівським районним відділом ДРАЦС, вбачається, що 12 серпня 2006 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_4 ». Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2019 року у справі №311/2733/19 (провадження 2/311/928/2019) шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 12 серпня 2006 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області, актовий запис №18. розірвано. Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу змінено з прізвища « ОСОБА_4 » на дошлюбне прізвище - « ОСОБА_5 ».

Відповідачу ОСОБА_1 в ухвалі суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася відповідачу ОСОБА_1 за місцем

реєстрації ( АДРЕСА_1 ), проте поштова кореспонденція повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ч.2 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст.626 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що 08 квітня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 , яка у подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_5 », укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт.

Відповідно до п.2.1. зазначеної Генеральної угоди, банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 3790,96 грн. на строк 12 місяців, з 08.04.2015 по 30.04.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 3790,96 грн. в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 333,52 грн.

для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2016 року.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою.

На порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання виконувала не своєчасно, порушуючи строки сплати передбачених умовами договору платежів для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

Доказів належного виконання кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 не надано.

За відомостями АТ КБ «Приватбанк» станом на 20 липня 2020 року за Генеральною угодою б/н від 08.04.2015 року обліковується непогашена заборгованість у сумі 12 878,96 грн., що складається з наступного: 3790,96 грн. заборгованість за кредитом; 1924,96 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7162,73 грн. заборгованість за пенею.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), які суд приймає до уваги відповідно до положень ст. 263 ЦПК України при розгляді цієї цивільної справи.

Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 була укладена на строк 12 місяців починаючи з 08.04.2015 по 30.04.2016 року.

Таким чином, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився 30 квітня 2016 року, відповідно після зазначеної дати банк не мав правових підстав для нарахування процентів і неустойки (пені і штрафів) за кредитним договором.

За таких обставин, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами та неустойки (пені і штрафу) нарахованими після 30 квітня 2016 року, є необґрунтованими.

Таким чином, оскільки судом встановлено невиконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 за Генеральною угодою б/н від 08.04.2015 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягають задоволенню частково на суму заборгованості, яка утворилася станом на 30 квітня 2020 року в розмірі 4 225,86 грн., в тому числі: 3 790,96 грн. заборгованість за кредитом, 434,90 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені в сумі 7162,73 грн., суд виходить з наступного.

В Генеральній угоді від 08.04.2015 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру пені за порушення зобов`язання по поверненню кредиту.

Так, відповідно до 2.8. Генеральної угоди при порушення позичальником зобов`язань по поверненню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення.

Крім того, у самому позові та додатках до нього відсутній розрахунок, з якого можна було б встановити порядок і підстави нарахування пені, зокрема: ставка пені, за який період і на яку суму простроченого зобов`язання вона нарахована, тощо.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємну частину спірного договору.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 24.06.2009 року та Генеральну угоду від 08.04.2015 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Враховуючи викладене вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявляв.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 693,66 грн.

Керуючись ст.ст. 509,526,527,530,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299) заборгованість відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію

заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт б/н від 08 квітня 2015 року в сумі 4 225 (чотири тисячі двісті двадцять п`ять) гривень 86 копійок, в тому числі: 3 790,96 грн. заборгованість за кредитом, 434,90 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299) судовий збір в сумі 693 (шістсот дев`яносто три) гривні 66 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова