Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/415/19
Провадження № 2/674/27/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

за участю секретаря судового засідання Мудрицької Л.В.

номер справи :674/415/19

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2019 року позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду з уточненими під час підготовчого засідання позовними вимогами до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що 31 травня 1991 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 та під час спільного проживання відповідач був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .

До розірвання шлюбу ОСОБА_3 переїхав в с. Чаньків Дунаєвецького району, де створив нову сім`ю, одружившись з ОСОБА_4 , шлюб між ними укладено 22.12.2006 року.

З моменту переїзду в с. Чаньків і реєстрації шлюбу та по теперішній час ОСОБА_3 постійно проживає у будинку новоствореної сім`ї за адресою АДРЕСА_2 , разом із сім`єю веде спільне господарство, особистих речей відповідача в будинку АДРЕСА_1 немає, оскільки він їх забрав на нове місце проживання в інший населений пункт.

Позивачка зазначає, що вона є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 не є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та членом її сім`ї, тобто власника, а тому він втратив право користування житловим будинком.

ОСОБА_3 , вже більше 13 років не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , його особистих речей в будинку не має, а також будь-якої участі в утриманні будинку не приймав та не приймає, комунальні послуги не оплачує, його реєстрація в житловому будинку перешкоджає позивачці, як власнику житлового будинку, оформити пільги на сплату комунальних послуг у вигляді субсидії, що створює їй перешкоди у законному володінні, користуванні та розпорядженням даним житловим будинком, а тому змушена звернулася до суду та просить усунути перешкоди їй в користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою : АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 28.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду ,відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

21.05.2019 року до суду позивачкою ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням.

07.10.2019 року до суду позивачкою ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням.

18.10.2019 року до суду позивачкою ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила, що відповідач більше чотирнадцяти років не проживає у її будинку, однак залишається бути там зареєстрованим, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює перешкоди у користуванні власністю.

Представник позивачки ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач створює позивачці перешкоди у користуванні її власністю - будинком, який знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом реєстрації у даному будинку та не бажанням з нього виписатися.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не проживає у будинку відповідачки, який знаходиться в АДРЕСА_1 з 2005 року. В 1990 році почали разом з позивачкою будуватися, однак були створенні такі умови, що був вимушений піти з будинку, однак там залишилися речі, які є його власністю.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що сторони проживали разом в АДРЕСА_1 однією сім`єю та відповідач брав участь в будівництві господарських будівель. Близько десяти років відповідач у будинку позивачки не проживає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з 2010 року проживає разом із позивачкою у цивільному шлюбі у її будинку, який розташований в АДРЕСА_1 . З цього часу відповідач не з`являвся у будинку.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що сторони разом не проживають з 2006 року і з цього часу шлюбні відносини не поновлювали. ОСОБА_3 у будинку в АДРЕСА_1 з 2006 року не з`являється.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що батьки з 2006 року разом не проживають і з того часу відповідач не з`являється в будинку ,який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, її представника, відповідача та свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №120591668 від 29.05.2018 року, дата державної реєстрації 24.05.2018 року (а.с.59).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 09 грудня 2005 року (а.с.9).

З довідки №9151 від 12.03.2019 року вбачається, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник та ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 - колишній чоловік (а.с.6).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 22.12.2006 року разом із своєю дружиною ОСОБА_4 , де ведуть спільне господарство, дане підтверджується відповідними довідками (а.с.14,15,53) про що в судовому засіданні відповідач не заперечив.

Згідно актів від 18.03.2009, 09.11.2009, 29.03.2010, 30.04.2018, 13.05.2019, 13.09.2019, складеними депутатом Дунаєвецької міської ради в присутності свідків видно, що ОСОБА_3 в будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 з 2005 року не проживав ,спільного господарства з власником будинку не ведуть, будь-якого майна в будинку, яке належить ОСОБА_3 , не має. Відповідач проживає постійно без реєстрації в АДРЕСА_2 ,де веде спільне господарство з ОСОБА_10 (а.с.16-18, 52,54,55).

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки), які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, у тому числі й колишні члени сім`ї, якщо сімейні відносини з власником будинку припинені.

При цьому, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 09.12.2005 року, а позивачка набула у власність домоволодіння після його державної реєстрації 24.05.2018 року.

Тобто при набутті позивачкою у власність домоволодіння, відповідач не був членом сім`ї позивачки і не наділений правом користування житлом як колишній член сім`ї позивача, оскільки між ними було розірвано шлюб ще до набуття позивачкою у власності даного домоволодіння.

Доводи відповідача про те, що в будинку позивачки знаходяться його власні речі і він їх не може забрати, нічим не підтверджуються.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч.1 ст.321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч.1 ст.16 ЦК встановлено. Що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач вселився у будинок як член сім`ї позивачки і набув право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Однак відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язані, що підтверджується доданими та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами і це підтвердили свідки, їхнє право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 16.01.2019 в справі № 243/7004/17-ц.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 тривалий час не проживає разом з позивачкою, їхній шлюб розірвано, має іншу сім`ю, тобто він перестав бути членом сім`ї позивача.

Отже, право ОСОБА_3 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.

З урахуванням вищезазначеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у розмірі 768,40 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76,141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ,1963 року народження (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ,1963 року народження (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) ;

Відповідач : ОСОБА_3 , (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Дата складання повного судового рішення 30 січня 2020р.

Суддя Дунаєвецького районного суду В. М. Артемчук