Провадження № 22ц-824/1351/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «І.В. Трейд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ТОВ « І .В. Трейд» звернулося в суд з цим позовом, який обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а Товариство як забудовник до моменту передачі будинку ОСББ чи іншій обслуговуючій організації надає послуги з утримання будинку і прибудинкової території на підставі договору № 70 від 31 жовтня 2016 року.

Вказує, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує умови цього договору, в зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість в розмірі 14 895 гривень 19 копійок, через що 07 листопада 2017 року Товариство направило відповідачу претензію № 279 з вимогою сплатити ці кошти, але відповідач їх не сплатив, а сума заборгованості збільшилася, через що просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 14 895 гривень 19 копійок, 3147 гривень 59 копійок пені, три проценти річних у розмірі 331 гривні 61 копійки та інфляційні втрати в розмірі 874 гривень 37 копійок.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «І.В.Трейд» заборгованість у розмірі 14 895 грн. 19 коп., 3147 грн. 59 коп. пені, три проценти річних у розмірі 331 грн. 61 коп., інфляційні втрати в розмірі 874 грн. 37 коп., а також 1762 грн. 00 коп. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається зокрема на те, що суд помилково не застосував до спірних правовідносин положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а умови укладеного між сторонами договору передбачають його обов`язок сплачувати кошти на підставі показань приладів обліку, яких позивачем не надано, при цьому вказує, що позивач нараховує заборгованість на підставі тарифів, які не затверджені, і Товариство не підтвердило понесення ним витрат, які відповідач має компенсувати на підставі договору, а додаток №1 до договору має іншу назву, ніж той, що вказується в тексті договору. Також посилається на безпідставність висновків суду про те, що Товариство не зобов`язано інформувати його про складові платежів та, що станом на 31 жовтня 2016 року він не був власником квартири, відтак до моменту реєстрації права власності не був зобов`язаний компенсувати товариству витрати відповідно до договору, тому вважає висновок суду про наявність підстав для задоволення позову необґрунтованим.

У свою чергу, представник Товариства надав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, та посилається на те, що Товариство не є надавачем житлово-комунальних послуг, вимоги про стягнення заборгованості за надання таких послуг не заявлялися, а лише виставлено рахунки за понесені позивачем витрати на утримання будинку та звертається до суду на підставі договору, що був укладений із відповідачем та, що дата набуття відповідачем права власності на квартиру, яка є пізнішою за дату укладення договору №70, не може вливати на виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, оскільки ще раніше між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до яких відповідач зобов`язався сплачувати комунальні витрати, крім того відповідачем отримано акт прийому-передачі від 23 вересня 2016 року і обов`язок по утриманню цього нерухомого майна почався саме з отримання відповідачем цього акту, також вказує, що позивачем надано належний розрахунок заборгованості на підставі витрат, які понесло Товариство у зв`язку зі сплатою за спожиті послуги, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником квартири в будинку, обслуговування якого разом з прибудинковою територією здійснює позивач, який несе у зв`язку із цим витрати, щодо компенсації яких сторонами укладено відповідний договір, однак відповідач належним чином свого обов`язку по сплаті цих коштів за договором не здійснив, чим порушив грошове зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2015 року між ТОВ «І.В. Трейд» та ОСОБА_1 укладено договір № 36 купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.149-154).

23 вересня 2016 року між ТОВ «І.В. Трейд» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі квартири (а.с.155).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником вказаної квартири (а.с.116).

31 жовтня 2016 року між ТОВ «І.В.Трейд» та ОСОБА_1 укладено договір № 70 про компенсацію витрат на утримання будинку і прибудинкової території та наданих комунальних послуг (а.с.43-47).

За умовами цього договору, споживач зобов`язується пропорційно площі квартири компенсувати загальні витрати забудовника на утримання будинку та прибудинкової території і відповідно до показників приладів обліку компенсувати витрати забудовника на водопостачання, теплопостачання та постачання електроенергії в квартиру споживача по тарифам, за якими ці послуги отримує забудовник (п. 1.1.).

Примірний перелік витрат забудовника на утримання будинку, які компенсує споживач, додається до даного договору, та є додатком № 1 до даного договору (п. 1.3.).

Компенсація споживачем витрат забудовника здійснюється з моменту підписання даного договору та до моменту передачі будинку на баланс створеного співвласниками будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або на баланс управителю багатоквартирного будинку визначеного співвласниками будинку відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (п. 1.4.).

Споживач також має компенсувати додаткові витрати забудовником, а саме - підняття будівельних матеріалів з окремим запуском ліфтів, вивіз будівельного сміття тощо (п. 1.5.).

Згідно з п 2.1. договору розмір щомісячної компенсації за надані послуги встановлюється пропорційно площі квартири відносно загальної площі будинку, а за спожиту гарячу та холодну воду, каналізацію, теплопостачання відповідно до показників приладів обліку за тарифами встановленими для забудовника. Розрахунок вартості послуг встановлюється в додатку № 1 до договору. Компенсація сплачується споживачем не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим (п. 2.3.).

За умовами пунктів 2.5., 2.6. договору компенсація вноситься на розрахунковий рахунок вказаний в рахунку, який складається забудовником та вручається споживачу шляхом вкладання до поштової скриньки його квартири до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Рахунок може бути вручений особисто. У разі не отримання рахунку споживачем до 15 числа, він має право звернутися до бухгалтерії забудовника за рахунком, а в разі, якщо споживач не звернувся до зазначеної дати до забудовника для отримання рахунку, вважається, що він рахунок отримав та зобов`язаний його оплатити.

У п. 4.1.2. договору визначено, що споживач несе відповідальність згідно з законом, зокрема, за несвоєчасне внесення компенсації за отримані послуги - шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення сплати грошових коштів, від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати).

Зазначений договір підписаний споживачем ОСОБА_1 без будь-яких зауважень чи застережень.

Також ОСОБА_1 підписав додаток № 1 до договору про компенсацію втрат на утримання будинку і прибудинкової території та наданих комунальних послуг № 1 від 31 жовтня 2016 року, в якому визначено розрахунок вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , а також утримання служби консьєржа та охорони (а.с.48-49).

З акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01 січня 2017 року по 30 липня 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 14 895 гривень 19 копійок (а.с.68).

З наданого позивачем розрахунку, який також не спростований відповідачем, вбачається, що три проценти річних від простроченої суми становлять 331 грн. 61 коп., а інфляційні витрати - 874 грн. 37 коп. (а.с.5-42).

Позивач також посилається на те, що в додатку № 1 до договору № 70 від 31 жовтня 2016 року допущена технічна помилка, вказано до «Договору № 1». Правильно вважати додаток № 1 до договору № 70 від 31 жовтня 2016 року.

Згідно з частинами 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вирішуючи спір, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх взаємозв`язку та сукупності, доводи сторін спору, відносини, які склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що між ТОВ «І.В.Трейд» та ОСОБА_1 було укладено договір про компенсацію витрат на утримання будинку і прибудинкової території та наданих комунальних послуг, за умовами якого відповідач зобов`язався компенсувати загальні витрати товариства на утримання будинку та прибудинкової території і відповідно до показників приладів обліку компенсувати витрати забудовника на водопостачання, теплопостачання та постачання електроенергії в квартиру споживача по тарифам, за якими ці послуги отримує товариство, однак відповідач допустив заборгованість, яка ним не спростована та не погашена, тому суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що ТОВ «І.В. Трейд» за Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не є ні виконавцем, ні виробником житлово-комунальних послуг, тому не має права ставити питання про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та, що тарифи на послуги ТОВ «І.В. Трейд» не затверджені розпорядженнями Київською міською державною адміністрацією, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а ставить вимоги про стягнення коштів, нарахованих на підставі укладеного між сторонами договору про компенсацію витрат на утримання будинку та наданих комунальних послуг, тому не спростовують обґрунтованих висновків суду у цій частині.

Посилання апелянта на відсутність додатку до договору № 70 як на підставу для відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні докази про наявність укладеного між сторонами іншого договору про компенсацію витрат на утримання будинку і наданих комунальних послуг, а наявність технічної помилки у номері договору не може бути належною підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплатити кошти на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки матеріали справи містять докази отримання відповідачем рахунків відповідно до умов договору № 70 від жовтня 2016 року, яким визначено, що у разі не отримання рахунку споживачем до 15 числа, він має право звернутися до бухгалтерії забудовника за рахунком, а в разі, якщо споживач не звернувся до зазначеної дати до забудовника для отримання рахунку, вважається, що він рахунок отримав та зобов`язаний його оплатити.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував, тому не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справи і впливають на суть ухваленого рішення та підстав, передбачених ст. 376 ЦПК, для скасування цього рішення та ухвалення нового або його зміни під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: