КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9668/2020
справа №755/361/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про відновлення залишку коштів на картковому рахунку, припинення нарахування процентів, пені інших штрафних санкцій, скасування нарахованих процентів, пені інших штрафних санкцій,-

встановив:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить зобов`язати АТ "Перший Український Міжнародний Банк":

- відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 04 листопада 2019 року, тобто станом на 23 год. 59 хв. 03 листопада 2019 року з врахуванням надходжень власних коштів в сумі 3500 грн. 09 листопада 2019 року, 13 листопада 2019 року та 13 грудня 2019 року та нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом, що був використаний станом на 23 год. 59 хв. 03 листопада 2019 року та інших відрахувань, що передбачені угодою від 07 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та АТ "Перший Український Міжнародний Банк";

- припинити нарахування за картковим рахунком процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 04 листопада 2019 року;

- скасувати нараховані за картковим рахунком проценти, пені та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій(транзакцій) 04 листопада 2019 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що 07 квітня 2017 року підписала заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у зв`язку із чим для неї відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надано кредитну картку НОМЕР_2 з кредитним лімітом у сумі 10000 грн., який в подальшому збільшено до 28000 грн.

Станом на 23 год. 59 хв. 03 листопада 2019 року сума використаного кредитного ліміту складала 2800 грн.

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 не змогла користуватися власними послугами мобільного зв`язку за номером НОМЕР_3 , що був прив`язаний до кредитної картки, а згодом у оператора мобільного зв`язку дізналась, що сім-картка була заблокована і перевипущена не з її волі. Далі сім-картка була відновлена.

09 листопада 2019 року, 13 листопада 2019 року та 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 поповнила картковий рахунок на загальну суму 3500 грн. з метою погашення заборгованості.

15 листопада 2019 року з метою внесення змін в анкетні дані звернулась до банку, де їй повідомили, що 04 листопада 2019 року відбулась транзакція з переказу коштів.

З виписки по рахунку з`ясувалось, що невстановлена особа 04 листопада 2019 року шляхом перевипуску сім-картки мобільного оператора отримала доступ до її банківського рахунку через систему дистанційного банківського обслуговування та здійснила переказ коштів двома транзакціями в сумі по 19900 грн. та 5300 грн., про що 17 листопада 2019 року повідомила правоохоронні органи.

27 листопада 2019 року повідомила банк про те, що зазначені транзакції вона не здійснювала.

02 грудня 2019 року звернулась до банку із вимогою про відновлення залишку коштів, проте банк відмовив в цьому з підстав, що транзакції проведено у відповідності до існуючих правил, а саме на номер мобільного телефону були відправлені одноразові коди підтвердження, які успішно введені.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на те, що судом не встановлено фактів, згідно із якими позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла виникненню обставин для ініціювання переказу коштів.

В судовому засіданні скаржник доводи апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 07 квітня 2017 року між сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 заяви №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладено угоду, відповідно до якої на її ім`я відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надано кредитну картку НОМЕР_2 (номер особового рахунку НОМЕР_4 ).

В заяві вказано номер мобільного телефону для отримання повідомлень та паролів: НОМЕР_5 .

Згідно даних виписки по кредитній картці за період з 11 жовтня 2019 року по 10 листопада 2019 року кредитний ліміт становив 28000 грн.

Згідно даних виписки по особовому рахунку за період з 01 листопада по 17 грудня 2019 року, зокрема, відбулись наступні операції:

- 04 листопада 2019 року переказ 5300 грн. по договору 47670531;

- 04 листопада 2019 року переказ 19900 грн. по договору 47670531.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості на підставі заяви позивача від 17 листопада 2019 року про вчинення кримінального правопорушення, а саме, 04 листопада 2019 року невстановлена досудовим розслідуванням особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами та розпочато кримінальне провадження №0009475 за ознаками злочину, передбаченого статтею 190 частиною 1 КК України.

27 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ "Перший Український Міжнародний Банк" із заявами щодо транзакції від 04 листопада 2019 року на суми 19900 грн. та 5300 грн., у яких вказала, що не приймала участі та не надавала згоди на проведення транзакцій, стверджує, що картка на час транзакцій знаходилась в неї.

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась із претензію, у якій виклала обставини спірних транзакцій та просить відновити залишок коштів і анулювати спірні операції.

Листом АТ "Перший Український Міжнародний Банк" від 10 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні її вимог та повідомлено, зокрема, що Банком було зафіксовано дзвінок до Центру обслуговування клієнтів, здійснений 04 листопада 2019 року. Особа, яка телефонувала, успішно пройшла ідентифікацію, а саме: вірно повідомила представнику Центру обслуговування клієнтів Банку П.І.Б., дату народження, кодове слово, адресу реєстрації місця проживання та замовила відправку логіну і паролю для доступу до Системи дистанційного обслуговування інтернет-банкінг "ПУМБ online" у зв`язку з чим відповідна інформація була відправлена на номер мобільного телефону НОМЕР_5 .

В подальшому було здійснено вхід до Системи "Інтернет-банкінг" та проведено наступні операції по рахунку № НОМЕР_1 :

- переказ коштів на картку № НОМЕР_6 AT "Ощадбанк" в сумі 19900 грн.

- переказ коштів на картку № НОМЕР_6 AT "Ощадбанк" в сумі 5300 грн.

По кожній із вищевказаних операцій надсилався одноразовий код підтвердження на номер телефону НОМЕР_5 , після чого успішно був введений в Системі дистанційного обслуговування інтернет-банкінг "ПУМБ online".

Згідно виписки мобільного зв`язку "Водафон" за період з 01 по 31 листопада 2019 року відбулася заміна сім-картки мобільного зв`язку 04 листопада 2019 року о 12:38:35 та 13:46:59.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо зобов`язання банку відновити залишок коштів, суд першої інстанції зазначив, що не встановлено здійснення помилкового або неналежного переказу.

Щодо вимог про зобов`язання припинити нарахування за картковим рахунком процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 04 листопада 2019 року, зобов`язання відповідача скасувати нараховані за картковим рахунком проценти, пені та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій(транзакцій) 04 листопада 2019 року, суд вказав, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права шляхом оскарження дій відповідача, оскільки сам по собі факт нарахування за картковим рахунком процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 04 листопада 2019 року не тягне за собою будь-яких правових наслідків до тих пір, поки відповідачем не будуть вчинені інші дії.

Проте апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Згідно статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

В силу статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, зокрема, що ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою; помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби; платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Реконсиляція - процедура контролю, яка полягає в ідентифікації та перевірці виконання кожного переказу за допомогою щонайменше трьох показників, визначених платіжною системою;

Згідно статті 32 цього Закону банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведених норм матеріального права не врахував.

Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, оскільки не підтверджено, що транзакції по карті позивача проведені в результаті протиправної поведінки користувача картки, вимоги про відновлення залишку коштів на рахунку до виконання операцій 04 листопада 2019 року підлягають задоволенню.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем за картковим рахунком № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 нараховано проценти, пеня та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 04 листопада 2019 року, відтак в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, апеляційний суд вказує, що оскільки судом установлено обставини безпідставного списання кредитних коштів з рахунку позивача в розмірі 19900 грн. та 5300 грн., позивач не отримувала кредит на вказані суми, отже зазначене унеможливлює нарахування на ці суми процентів та штрафних санкцій.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відкритому у Акціонерному товаристві "Перший Український Міжнародний Банк", до того стану, в якому він перебував перед виконанням операцій 04 листопада 2019 року, тобто станом на 23 год. 59 хв. 03 листопада 2019 року з врахуванням надходжень власних коштів в сумі 3500 грн. 09 листопада 2019 року, 13 листопада 2019 року та 13 грудня 2019 року та нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом, що був використаний станом на 23 год. 59 хв. 03 листопада 2019 року та інших відрахувань, що передбачені угодою від 07 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк".

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова