ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

29 січня 2020 року м. Херсон

справа № 766/4874/17

провадження № 22-ц/819/276/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Приходько Л.А.

секретар: Кутузова А.В.

учасники справи:

представник позивач - адвокат Хараїм Ольга Валеріївна,

представник відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Хараїм Ольги Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ АБ "Укргазбанк", третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним споживчого кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У березні 2017 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 03.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №466, згідно умов якого позивачці був наданий кредит в сумі 82400,00 доларів США, строком до 02.09.2028 року, на задоволення споживчих потреб, зі сплатою 14,4 відсотків річних. В якості забезпечення виконання Кредитного договору, того ж дня було укладено іпотечний договір між банком та ОСОБА_3 , згідно з яким останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 0,0310 гектарів за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, у забезпечення виконання кредитного договору, 03.09.2008 року був укладений договір поруки між банком та ОСОБА_3 , згідно з яким останні поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору. При укладанні кредитного договору банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні, та є необхідними для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладання договору про надання споживчого кредиту забезпеченою іпотекою, які є істотним для такого виду договорів, а також те, що банк в умовах кредитного договору, приховав фактично значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах. Зазначене на переконання позивача є ознаками введення його банком в оману. У зв`язку з викладеним, позивач просила визнати недійсним кредитний договір №466 від 03.09.2008 року, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , іпотечний договір від 03.09.2008 року, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 , договір поруки від 03.09.2008 року, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів введення її в оману під час укладання договору споживчого кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази надані позивачем на обгрунтування її позовних вимог.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ПАТ АБ "Укргазбанк", посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно оцінених доказів, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

03.09.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №466, згідно умов якого ОСОБА_2 був наданий кредит в сумі 82400,00 доларів США строком до 02.09.2028 року на задоволення споживчих потреб, зі сплатою 14,4 відсотків річних.

В якості забезпечення виконання Кредитного договору, того ж дня було укладено іпотечний договір між банком та ОСОБА_3 , згідно з яким останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 0,0310 гектарів за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №5059.

У забезпечення виконання кредитного договору, 03.09.2008 року був укладений договір поруки між банком та ОСОБА_3 , згідно з яким останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору.

Відповідно до звіту про проведення економічного дослідження від 12.12.2016 року, виданого ФОП ОСОБА_5 , реальна процентна ставка за договором №466 від 03.09.2008 року становить 16,47 %. Абсолютне значення подорожчання кредиту за договором №466 від 03.09.2008 року становить 123 499,37 доларів США. Розмір відсоткової ставки (14,40%) за кредитним договором №466 від 03.09.2008 року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , не відповідає розміру реальної відсоткової ставки, розрахованої відповідно до постанови правління НБУ №168 від 10.05.2007 року.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За п. «д», ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно з п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов`язані перед укладенням договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

В пункті 3.1 Правил зазначено, що банки зобов`язані в кредитному договорі надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх послуг, а також інших фінансових зобов`язань.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання договору) кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на часукладання спірних договорів) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем не доведено недійсність кредитного договору у зв`язку із введенням відповідачем в оману, оскільки доказів на підтвердження зазначеного суду не надано.

Апеляційна скарга містить посилання на недійсність договору з огляду на порушення Банком Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до статті 19 якого правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Позивач зазначила, що їй не було надано усієї необхідної інформації щодо умов договору. Однак зазначені доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони містять лише загальний аналіз чинного законодавства щодо захисту прав споживачів, яке передбачає підстави визнання правочинів недійсними, тоді як жодних конкретних посилань, яка саме інформація, яка б вплинула на її свідомий вибір під час укладання договору, не була надана позивачу чи надана в незрозумілій формі позовна заява та апеляційна скарга не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладання договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи про розмір усіх грошових зборів і витрат та комісій, позивач ознайомлена з видами та розміром відповідальності за невиконання зобов`язань.

Також позивач при укладанні договору була обізнана про сукупну вартість кредиту, розмір процентної ставки та деталізований графік погашення боргу. Своїм підписом позичальник засвідчив факт ознайомлення з умовами кредитування (а.с.8-9).

Безпідставними є доводами апеляційної скарги про введення Банком в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки сукупної вартості кредиту з урахуванням звіту про проведення економічного дослідження від 12.12.2016 року, оскільки при визначенні сукупної вартості кредиту у процентному значенні експерт виходив із суми всіх платежів, включаючи проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, з якими погоджувалась позивач, підписуючи кредитний договір.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив всі докази у їх сукупності на відповідність діючому законодавству та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Хараїм Ольги Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 січня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Л.А. Приходько