РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2020 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.,

із участю секретаря Росовської О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом Кіріченка Віталія Миколайовича в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

22.08.2019 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшов даний позов ОСОБА_2 із вимогами стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість в сумі 74597,09 грн. за кредитним договором від 07.10.2009 року. Вказані вимоги представник позивача обґрунтував тим, що свої зобов`язання за вказаним договором від 07.10.2009 року позивач АТ КБ "Приватбанк" виконав, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконала, не надаваши своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за грошовоми зобов`язаннями, і станом на 21.07.2019 року допустила заборгованість в сумі 47597,09 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12286,02 грн., заборгованості із нарахованої пені за прострочення зобов`язання в розмірі 30568,35 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 2000 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2242,72грн. штраф (процентна складова) (а.с.2-4).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 30.08.2019 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача за довіреністю Кіріченко В.В. завчасно подав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачу ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України вручена копія ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою її проживання.

17.09.2019 року судом отримано відзив на позовну заяву, у якому відповідач ОСОБА_3 заперечила проти позовних вимог та не визнала їх у повному обсязі, вказавши, що позивач не довів, що між сторонами виникли кредитні відносини, та що позивач надавав кредитні грошові кошти відповідачу. Вважає, що жодного доказу, який би підтверджував, що банківська картка видавалася відповідачу і що на цю картку зараховувалися банком грошові кошти надано не було. Також позивачем не було додано до позову підтвердження відкриття відповідачем рахунку, на який позивачем надавався картковий кредит та куди б мали повертатися грошові кошти. Не були також додані виписки із зазаначеного рахунку про рух коштів на підтвердження існування боргу та його розміру. Розрахунок заборгованості, який поданий позивачем, не відповідає дійсності і є одностороннім арифметичним відображенням певних сум позивачем і не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій. Стосовно стверджуваної позивачем зміни кредитування, зауважила, що вона до неї не має ніякого відношення, нею не змінювався ліміт і відповідна жодна зміна ліміту не може підтверджувати надання кредитних грошових коштів, лише що є підставою для виникнення зобов`язання. Не зазначено, хто її підписав та чи мала ця особа права на її підписання. Заява-анкета не підтверджує видачу картки, надання грошових коштів на цю картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок, позивач сам собі суперечить оскільки в позові він зазначає, що грошові кошти були надані в розмірі 4000 грн., а у заяві-анкеті зазначена інша сума бажаного кредитного ліміту, що позивач вважає свідченням надуманості розміру заборгованості, визначеної у позові. Зауважила, що правила кредитування не можуть взагалі розповсюджуватись на неї, оскільки нею не підписані. Повідомила, що з її банківської карти постійно списуються кошти при нарахуванні пенсії, які йдуть у невідомому напрямку, а не на погашення боргу, якщо враховувати розрахунок боргу наданий позивачем. Вважає, що позивач взагалі не мав права надавати їй кредит, оскільки вона має психічне захворювання та перебуває на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті Жмеринської ЦРЛ з 05.08.1994 року. Внаслідок вказаної її хвороби вона не завжди памятає та усвідомлює свої дії, витрати коштів та інші вчиники, повязані з цифрами.

28.10.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив із виписками по рахункам відповідача, відкритих у АТ "ПриватБанк". За змістом відповідіна відзив вказано, що укладання правочину сторонами здійснено за принципом укладання між позивачем та відповідачем договору приєднання. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та правилами зізразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, які розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua), складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкито картковий рахунок № НОМЕР_1 . Ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримала відповідач, та вказаний нею мобільний телефон. Тарифи розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною чстиною договору, можуть змінюватись та доповнюватись, про що власник картки повідомляється згідно Умов та правил. Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору сторін минуло дев`ять років, позичальник не зверталася за факом неправильного нарахування відсотків, що, вважає представник позивача, є свідченням того, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повнюсю з ними погодилася, що доводиться фактом підписання договору, користуваня кредитними коштами та погашення, які нею здійснювались. Підтвердженням факту виконання умов кредитного договоу та погашення заборгованості слугує розрахунок заборгованості та виписка по рахунку. Зауважено про непредставлення відповідачем документальних відомостей щодо визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною, лише обставини чого повинні враховуватись до спірних правовідносин щодо заперечень відповідача. Ознайомлення відповідача з умовами кредитування визначаються представленою позивачем суду копією анкети-заяви від 07.10.2009 року, яка ідентифікує відповідача ОСОБА_1 , з якої також вбачається її згода на укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та засвідчення нею особистим підписом власної згоди та ознайомлення із складовими та умовами укладеного договору про наданябанківських послуг. Також доданою до позову довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", що власноруч підписана відповідачем, підтверджується встановлення останній поточної процентної ставки у розмірі 3% (36% річних), вказано розміри комісій та штрафів, що вважає погодження сторонами усіх істотних умов договору. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а тому вважають наявними законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Пояснень на відповідь на відзив відповідачем не представлено.

Заперечень сторін щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про їх повідомлення (виклик) до суду не надійшло.

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 07.10.2009 року відповідач ОСОБА_1 уклала з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. У даній заяві позивачем вказано про власне бажання оформити на своє ім`я платіжну картку "Універсальна" за платіжною карткою "Універсальна", 30 днів пільгового періоду", а також зазначено бажаний кредитний ліміт в розмірі 0,20 грн., погоджено базову процентну ставку за кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 07.10.2009 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 21.07.2019 року становить 47597,09 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12286,02 грн., заборгованості із нарахованої пені за прострочення зобов`язання в розмірі 30568,35 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 2000 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2242,72 грн. штраф (процентна складова) (а.с.8-9,10-13).

З виписки по рахункам ОСОБА_1 у АТ "ПриватБанк" за період з 01.10.2009 року до 30.09.2019 року стосовно основної карти 4149 НОМЕР_2 , відомості якої відповідають вказаному у відповіді на відзив номеру відкритого відповідачу карткового рахунку № НОМЕР_1 , вбачається використання ОСОБА_1 упродовж вказаного періоду грошових коштів позивача у спосіб зняття готівки у банківських теміналах та шляхом безготівкової оплати за товари та послуги, загальна сума заборгованості за які, що підсумована з вирахуванням сум грошових надходжень на картковий рахунок, станом на 05.01.2019 року становить 27775,53 грн., значення чого перевищує заявлену вимогу в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с.65-70)

У відповідності до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст.204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вказаними вище доказами позивачем у достатній мірі доведений факт отримання відповідачем оспорюваного кредиту та використання на власні потреби кредитних коштів, що узгоджується із правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року в справі №755/18246/15-ц.

При цьому суд не приймає до уваги заперечень відповідача, наведені у відзиві, стосовно неврахування коштів, що вирахувані з її пенсії, на погашення боргу за кредитом, а також щодо неправомірності надання їй позивачем кредиту з огляду на те, що вона з 05.08.1994 року перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Жмеринської центральної районної лікарні з діагностованим психічним захворюванням, у зв`язку з яким вона не завжди пам`ятає та усвідомлює власні дії, витрати коштів та інші вчинки, особливо ті, що пов`язані з цифрами, так як позивачем не представлено жодних належних та допустимих доказів щодо помилковості розрахунку позивача щодо визначеної суми простроченого тіла кредиту. Також суд не визнає належними доказами заявлених відповідачем обставин її страждання на психічний розлад, що впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій, оскільки визначення цього потребує спеціальних знань у галузі психіатрії саме щодо наслідків діагностованого психічного захворювання особи, а не лише констатації його факту, однак, відповідачем не надано суду ані певного висновку відповідної психіатричної експертизи, ані судового рішення, яке набуло законної сили, про визнання її недієздатною, або обмежено недіздатною, а відтак не доведено свої заперечення позову з цих підстав.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взятого на себе зобов`язання в частині повернення тіла кредиту, позаяк нею не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором по надання банківських послуг від 07.09.2009 року, а також стосовно підтвердження власних доводів щодо невірного розрахунку заборгованості та неправомірності надання їй кредитних коштів за станом її здоров`я, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання.

Наотомість, суд вважає, що позивачем не доведено власні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені та штрафам з огляду на наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Безпосередньо укладеним між сторонами кредитним договором від 07.10.2009 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не визначено розмірів оспорюваної неустойки.

Довідкою про умови кредитування з використанням Кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років, та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не містять відомостей щодо їх підписання відповідачем ОСОБА_1 за відсутності можливості належної ідентифікації особи останьої, яка визначається ім`ям (прізвищем, іменем та по батькові) фізичної особи.

Отже, матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин 07.10.2009 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 22.08.2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки за прострочення виконання зобов`язань, тобто пені та штрафу, а також їх розміру та порядку нарахування, представлена банком довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Судом враховується, що відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.10.2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді належне визначення відповідних видів неустойки за невиконання кредитних зобов`язань (пеню, штрафи).

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт"), оскільки такі не містять підпису позичальника, викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із нарахованої пені за прострочення зобов`язання в розмірі 30568,35 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 2000 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 2242,72грн. штраф (процентна складова) є безпідставними та задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 07.10.2009 року, та внаслідок неналежності стосовно цих умов решти представлених позивачем доказів, а саме витягів з Тарифів та Умов.

Клопотань про застосування до спірних правовідносин позовної давності ніким із учасників справи не заявлено.

З урахуванням сукупності наведеного суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 07.10.2019 року в сумі 12286,02 грн. боргу у виді простроченого тіла кредиту.

З огляду на те, що згідно представленої відповідачем ОСОБА_1 копії витягу із акту огляду МСЕК (а.с.58) їй з 18.08.2008 року встановлено інвалідність другої групи загального захворювання безстроково, що визначає її приналежність до визначеного законом переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, судом з врахуванням правової позиціії Верховного Суду України у постанові від 01.03.2017 року в справі № 6-152цс17 визначаються відсутніми в даному випадку підстави щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого ним при подачі позову судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.15, 16, 509, 526, 527, 530, 548-551, 610, 612, 614, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 82, 89, 141, 223, 259, 263, 264, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (м.Дніпро Дніпровської області, вул. Набережна Перемоги, 50, р/р НОМЕР_4 АТ КБ "Приватбанк", МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 07.10.2009 року станом на 21.07.2019 року в сумі 12286 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 02 копійки.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості із нарахованої пені за прострочення зобов`язання в розмірі 30568 гривень 35 копійок, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень в розмірі 2000 гривень, штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) та 2242 гривні 72 копійки (процентна складова), а також у стягненні судових витрат із спплати судвого збору в розмірі 1921 гривня відмовити.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.