ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/605/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання Клисак Н.Г., розглянувши цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

10.04.2019 року до суду звернувся представник АТ КБ ''Приватбанк'' з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 19.07.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

АТ КБ ''Приватбанк'' свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 21.03.2019 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 11993,35 грн, яка складається із наступного: 5286,74 грн заборгованість за тілом кредиту; 1517,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4142,31 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн штраф (фіксована частина) і 547,30 грн - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості і судові витрати по справі в розмірі 1921 грн.

18.07.2019 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено заочне рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 19.07.2006 року та судовими витратами на загальну суму 12 867 грн 05 коп.

27.12.2019 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі № 187/605/19 від 18.07.2019 року та поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, зважаючи на те, що встановлений ст. 284 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд заочного рішення ним було пропущений.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2019 року за вищевказаною справою було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Малютін В.Г. у судове засідання надали заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їх участі, проти позовних вимог заперечували та просили в позові АТ КБ ''Приватбанк'' відмовити.

Відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву відповідно до якого, він вважає що всі позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є хибними, надуманими, такими що не відповідають дійсності, оскільки не існує жодного документа, який підтверджував би вказані дані, а саме суму наданого кредиту, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, на який термін надано кредит, тобто порушенні істотні умови кредитного договору. Надана позивачем заява не містить його підпису, кредитний договір, на який посилається позивач в жодному місці не підписаний відповідачем та його зміст не був доведений до його відома, з тарифами, умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою він ознайомлений не був. Крім того відповідач просив застосувати позовну давність, оскільки виходячи з дня, начебто отриманого кредиту у 2006 році строк позовної давності сплив (а.с. 195-196).

Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані представником позивача докази суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2006 року ОСОБА_1 надав заяву до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків якого є позивач, про отримання кредиту, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 13, 218).

Відповідно до підписаної заяви АТ КБ «ПриватБанк» надав, а позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 250 грн з базовою процентною ставкою 36 % з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

В той час, як заява про відкриття рахунку підписана відповідачем 19.07.2006 року, датою відкриття рахунку з видачею кредитної картки в заяві зазначено 10.07.2006 року (а.с. 218).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ОСОБА_1 10.07.2006 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 3000 грн, а саме 19.07.2006 року на платіжну картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн, 28.07.2007 кредитний ліміт було збільшено в розмірі 2000 грн, 08.09.2007 кредитний ліміт було збільшено в розмірі 3000 грн, 05.11.2008 кредитний ліміт було знижено в розмірі 1000 грн, 25.12.2008 кредитний ліміт було знижено в розмірі 500 грн, 05.08.2009 кредитний ліміт було збільшено в розмірі 3000 грн, 19.10.2011 кредитний ліміт було знижено в розмірі 2130 грн, 01.07.2013 кредитний ліміт було збільшено в розмірі 3000 грн та 18.07.2018 кредитний ліміт було знижено до 0 грн (а.с. 219).

Відповідно до заяви про відкриття рахунку та довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу було надано кредитну картку № НОМЕР_1 (дата відкриття 10.07.2006, термін дії 07/13), в той час судом неможливо ідентифікувати на підставі якої заяви, за яким самим договором, в який час та якого різновиду ОСОБА_1 було надано кредитні картки № НОМЕР_2 (дата відкриття 17.07.2013, термін дії 07/16) та № НОМЕР_3 (дата відкриття 01.07.2016, термін дії 01/20) (а.с. 170, 220).

Крім цього, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та про видачу кредитних карток не підписані посадовою особою, а тільки завірені представником позивача.

Представник позивача зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку відповідачем ОСОБА_1 не підписувалися (а.с. 14-28).

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Одночасно, Тарифів обслуговування кредитних карток, які є невід`ємною частиною кредитного договору позивачем взагалі не додано до позовної заяви.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 21.03.2019 року становить 11993,35 грн, що складається з наступного: 5286,74 грн заборгованість за тілом кредиту; 1517,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4142,31 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн штраф (фіксована частина) і 547,30 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 6-8).

Вирішуючи питання про розмір заборгованості за тілом кредиту, котра підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами отримання відповідачем у кредит грошових коштів саме у розмірі 5286,74 грн, оскільки відповідно до наданої позивачем довідки про встановлення кредитного ліміту Банком відповідачеві, останньому був встановлений кредитний ліміт у максимальному розмірі 3000 грн. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5286,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Щодо застосування судом у даній справі позовної давності, то відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як встановлено судом та вбачається з виписки з 19.07.2006 по 13.01.2020, останній платіж відповідачем ОСОБА_1 , здійснений 05.03.2008 року (а.с. 105).

Враховуючи наведене, суд вважає, що строк позовної давності для позивача сплинув у березні 2010 року, проте з позовом він звернувся 10.04.2019 року, не зазначивши поважних причин пропуску строку і не ставив питання про його поновлення.

Встановивши наведені обставини, зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску звернення до суду з позовом, суд вважає, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, про що відповідач, відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, зазначив в відзиві на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи, які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний Банк ''Приватбанк'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 264-265, 268 ЦПК України, ст. 256, 261, 267 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В

В задоволені цивільно позову Акціонерного товариства Комерційний Банк ''Приватбанк'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Іщенко