ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4202/19

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/168/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Третя особа ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про зміну розміру аліментів,

місце ухвалення судового рішення м. Ніжин Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 01 листопада 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив змінити розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , 2011 року народження, зменшивши з 1/4 частки заробітку (доходу) до 1/6 частку, зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , 2010 року народження, з 1 / 4 частки заробітку (доходу) на 1 / 6 частку.

Позов обгрунтований тим, що вказані аліменти стягуються за рішеннями судів на користь відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , також позивач є платником аліментів на користь своєї повнолітньої дочки ОСОБА_4 , 2000 року народження, у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу).

Позивач посилається на те, що його матеріальний стан погіршився, він перебуває у скрутному матеріальному становищі, а його щомісячне грошове утримання становить близько 11000 грн., розмір аліментів з даної суми становить близько 7000 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають у тому, що суд першої інстанції не враховав, що після ухвалення рішень Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 25 січня 2019 року у справі 740/5512/18 та від 17 травня2019 року у справі № 740/5822/18 про стягнення аліментів у нього змінився матеріальний стан та виникли обставини, що не могли бути враховані Козятинським міськрайонним судом Вінницької області при ухваленні рішеня від 03 грудня 2014 року.

Апелянт наголошує на тому, що зазначення рішення судів звернуті до примусового виконання і з його щомісячного грошового забезпечення утримується 66% його заробітку, що складає близько 7000 грн.

Зазначає, що інших видів доходу він не має, оскіьки за контрактом проходить службу цивільного захисту і обмежений антикорупційним законодавством у можливості додаткового працевлаштування.

Наголошує, що неоднаковий розмір аліментів ставить дітей в нерівні матеріальні умови усупереч положенням Конституції України та Сімейного кодексу України та посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

У встановлений судом строк відзиви іншими учасниками справи не подавались.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиню 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів суттєвої зміни його матеріального стану, не спростовано, що він є фізично здоровою людиною та не позбавлений можливості сплачувати аліменти на дітей у встановлених судовими рішеннями розмірах.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всі видів його заробітку (доходу) щомісячно до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 листопада 2014 року (а.с. 15-16).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-19).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 травня 2019 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на період її навчання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно з 11 грудня 2018 року до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання (а.с. 20-21).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює в САЗ ОРС ЦЗ ДСНС України на посаді механіка та за період з лютого 2019 року по липень 2019 року його дохід (заробітна плата) складає 78399,58 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 19 серпня 2019 року. Ромір відрахувань на сплату аліментів складає 5663,82 грн. (а.с. 24).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилається на ст. ст. 84, 182, 192 СК України. Вказує, що сплата аліментів на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробтку, спричинила погіршення його матеріального стану та призвела до скрутного матеріального становища.

Зважаючи на аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним чсудом встановлено, що на підставі судових рішень загальний розмір відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей та повнолітню дитину на період навчання складає 2/3 частини, що у відсотковому співвідношенні складає 66,6%, що не суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, що наявність у позивача на утриманні трьох дітей, на утримання яких з нього стягуються аліменти на підставі судових рішень, саме по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки не є тими обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що позов про зміну розміру аліментів пред`явлено до суду вже через три місяці після винесення останнього судового рішення про стягнення аліментів від 17 травня 2019 року, тобто через незначний період часу, не надавши докази, що саме після ухвалення цього рішення у позивача змінилось матеріальне становище.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених судовими рішеннями та не надано належних і допустимих документальних доказів на підтвердження зміни матеріального становища.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується, що позивач є особою працездатного віку, може надавати матеріальну допомогу двом неповнолітнім дітям та повнолітній дочці, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги. Визначений судовими рішеннями розмір допомоги відповідає викладеним у них обставинам справи, є необхідним та достатнім і справедливим.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами. Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та справедливого судового рішення та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігіівської області від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: