Справа № 178/853/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2020 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.,

секретаря: Кирсань Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розписками,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, і суду пояснила, що до неї звернувся ОСОБА_3 та порекомендувавши їй відповідача, запропонував останньому продати легковий автомобіль за умовою розстрочки платежу на деякий час. ОСОБА_3 пояснив їй, що відповідач є успішним фермером , автомобіль потрібен для роботи, а гроші будуть повернуті відразу після «розкрутки бізнеса». На вказані умови вона погодилася та продала автомобіль відповідачу марки «Жигулі 2103», про що останній власноруч 06 квітня 2013 року написав розписку та вказав термін повернення боргу у розмірі 600 Доларів США 01 листопада 2003 р. Увійшовши в її довіру, надаючи їй та її родичам дрібні побутові послуги, відповідач просив в неї постійно додаткові гроші, які вона йому надавала під розписки: 19 червня 2003 р. 2000 Доларів США, 17 квітня 2004 року 5000 Доларів США, 01 червня 2004 року 1250 Доларів США (розписка на суму 6640 грн. курс Національного банку грн./дол.5,3245), 06 серпня 2004 р. 750 Доларів США(розписка на суму 4000 грн. курс Національного банку грн./дол.5,3151), березень 2006 р. 12750 Доларів США(розписка на суму 64500 грн. курс Національного банку грн./дол.5,05). Разом сума боргу за розписками становить 22350 Доларів США. Відповідач ще просив позичити коштів, але в неї вже не було грошей. У свою чергу вона просила повернути гроші, на що відповідач пообіцяв повернути трохи пізніше, проте та к і не повернув їй гроші. Тому просить стягнути з відповідача 586312 грн. та судові витрати.

Представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнають, пояснивши, що всі кошти позивачці повернуті відповідно до розписок; просять застосувати позовну давность та відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає добре, оскільки він у нього в 2002-2003 роках неодноразово позичав грошові кошти. Він познайомив ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , як з людиною в якої можна позичити гроші. Він шукав ОСОБА_2 , телефонував йому , але він не брав трубку. А потім змінив номер телефону. Чи віддавав гроші ОСОБА_2 . ОСОБА_1 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що її дочка дружить з ОСОБА_1 . Остання говорила, що позичала грошові кошти ОСОБА_2 та брала з нього розписки. ОСОБА_2 обіцяв їй, що заробить і все їй віддасть. Приїздила ОСОБА_1 у село Шмакове та шукала ОСОБА_2 , додзвонитися до нього не могла. ОСОБА_1 показувала їй розписки ОСОБА_2 .

Вислухавши позивачку, відповідача та його представника, свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що за розписками від 17.04.2004р., 01.06.2004р., 06.08.2004р., 06.04.2003р., 19.06.2003р. відповідач отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5000 доларів США, 6640 грн., 4000 грн., 600 доларів США, 2000 доларів США, 64500 грн., зобов`язавшись повернути борг у повному обсязі в строк до 01.12.2004р., 01.09.2004р, 01.11.2003р., 31.12.2006р. На підтвердження вказаних обставин позивачка представила суду оригінали розписок (а.с. 6-11).

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Розписка за своєю суттю є документом, який укладається у довільній формі та є беззаперечним доказом укладення між сторонами договору позики.

Згідно ст. 1046 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд застосувати у справі позовну давність та у задоволенні позовної заяви відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність згідно ст.256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться встаттях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

З урахуванням положень статті 254 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позивачка дізналася про порушення відповідачем своїх прав на повернення їй грошових коштів, наданих позичальнику у позику, 01 листопада 2003 року, 01 грудня 2004 року, 01 вересня 2004 року, 31 грудня 2006 року, згідно розписок.

Однак, при цьому, з вказаною позовною заявою до суду позивачка звернулася лише 13 червня 2019 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Інших доказів на підтвердження обставин для переривання строку позовної давності позивачкою суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заява відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови позивачу у позові, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивачки.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, оскільки сплинув строк позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають стягненню з позивачки.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 5863,12 грн., що є розміром судового збору, який відстрочено ухвалою суду до ухвалення судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 грудня 2020 року.

Суддя: В. В. Берелет

р