Справа № 603/642/20
Провадження №2/603/271/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І.М.

секретаря судового засідання Захарчишин М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

предмет позову: розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з вимогою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 20.10.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №5.

За час перебування в шлюбі в подружжя народилося двоє дітей, дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим оскільки між сторонами виникають постійні суперечки через різні погляди на сімейне життя. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, а тому переконана, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає та вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі.

Окрім зазначеного позивач в позовній заяві просить визначити місце проживання дітей, а саме залишити проживати з нею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІІ. Процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 16.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

ІІІ. Позиції сторін.

У зв`язку з неможливістю подальшого спільного проживання в шлюбі позивач ОСОБА_1 просить укладений у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області між нею та ОСОБА_2 шлюб розірвати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання у відсутності сторін по справі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 20.10.2004 року в Виконавчому комітеті Доброводівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 22.05.2014 року.

За час перебування в шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №21 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №24.

Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, позивач настоює на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони миритися не бажають.

V. Джерела права й акти їх застосування.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України)

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та сторони миритися не бажають, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Щодо вимоги позивача про залишення неповнолітніх дітей дочки - ОСОБА_3 та сина - ОСОБА_4 проживати разом з позивачем - ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У відповідності до ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

З аналізу вищевказаних положень законодавства судом встановлено, що тільки у разі спору між батьками про місце проживання дитини даний спір може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

З матеріалів справи вбачається, що спору між батьками про місце проживання дітей немає. Також позивач в позовній заяві зазначає, що діти залишаються проживати з нею і спору з приводу визначення місця проживання дітей між сторонами немає

Окрім зазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла чотирнадцятирічного віку, а тому у відповідності до ст. 29 ЦК України та ст. 160 СК України, має право сама вирішувати про своє місце проживання з одним із батьків, які проживають окремо.

В зв`язку з фактичною відсутністю спору щодо визначення місця проживання дітей сторін та беручи вищевказане до уваги, суд дійшов висновку, що вимога позивача про встановлення місця проживання дітей задоволенню не підлягає.

VІ. Висновки за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач та відповідач миритися не бажають і збереження шлюбних відносин суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно розірвати, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе та суперечитиме інтересам кожного з подружжя.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача - ОСОБА_2 підлягає стягненню в користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду з позовною заявою та підтверджений квитанцією судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ч. 3 ст. 56, 110, 112 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.10.2004 року в Виконавчому комітеті Доброводівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №5.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2020 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , (ІПН НОМЕР_4 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ), проживаючого згідно позовної заяви за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого згідно встановлених судом даних за адресою: с.Доброводи Монастириського району Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян