КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Грегуль О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левченко Євгенія Валеріївна, про усунення спадкоємця від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її племінник ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому на праві власності квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 був тяжко хворим, з липня 2017 року перебував у лікарні у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Позивач вказала, що вона та її діти весь цей час здійснювали догляд за останнім та у повному обсязі забезпечували його лікування. Відповідач ОСОБА_3 є племінником померлого, однак жодної допомоги йому не надавав, не цікавився станом здоров`я та не підтримував матеріально. 11 вересня 2017 року на підставі заяви позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко Є. В. відкрито спадкову справу. Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилається на те, що судом безпідставно не взято до уваги пояснення лікуючого лікаря, надані у відповідь на адвокатський запит, які знаходяться в матеріалах справи, відповідно до яких ОСОБА_4 , поступив до медичного закладу у важкому стані, весь час знаходження у медичному закладі перебував у безпорадному стані, потребував допомоги та догляду сторонніх осіб. ОСОБА_4 не міг самостійно здійснювати процедури особистої гігієни, не міг самостійно купувати ліки, пересуватися по лікарні, потребував допомоги сторонніх осіб. Потреба ОСОБА_4 в наданні йому матеріальної допомоги підтверджується оплатою позивачем та її дітьми всього лікування. Відповідача неодноразово повідомляли по телефону про стан здоров`я ОСОБА_4 , але всі прохання про допомогу були проігноровані. Відповідач не з`являвся до лікарні, що підтверджується поясненнями лікаря. Відповідач, як племінник померлого, усвідомлював свій обов`язок допомагати своєму хворому дядьку і мав можливість його виконувати, але не вчинив жодних необхідних дій для надання будь - якої допомоги спадкодавцю, навіть коли спадкодавець особливо потребував догляду.

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що позивачка не довела і не надала суду доказів на підтвердження факту ухилення відповідача ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцю. Письмові пояснення лікаря, на які посилається скаржник не підтверджують того факту, що спадкодавець потребував постійного стороннього догляду. Спадкодавець знаходився на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, де належним чином надавалася медична допомога та догляд і за це оплачував сам спадкодавець, а потім оплачував частково свідок, але за кошти спадкодавця. Для підтвердження того факту, що особа потребує постійного стороннього догляду необхідний висновок лікарсько - консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування, а не відповідь на запит адвоката. Жоден із свідків допитаних в суді першої інстанції не підтвердив того факту, що відповідач по справі знав про те, що ОСОБА_4 , потрапив до лікарні та потребує допомоги. Договір на стаціонарне лікування у ДПМПНО «Медбуд» ОСОБА_4 підписував сам особисто і оплачував також, за виключенням перебування його в реанімаційному відділенні декілька днів. Кошти в нього були. Крім того, син позивачки ОСОБА_5 продав належний спадкодавцеві автомобіль і за ці кошти міг заплатити за лікування.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів, що на відповідача покладався обов`язок утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Крім того, позивачем не доведено, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя і до дня смерті був у безпорадному стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.09.2017 року (а.с.9, т.1).ОСОБА_4 був племінником позивачки ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левченко Є.В. із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_4 24.07.2017 року потрапив до Обухівської центральної районної лікарні, а потім був переведений до клініки «Міськбуд», де і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період перебування спадкодавця ОСОБА_4 в медичних установах про нього піклувались лише позивачка та її діти.

Позивачка вказує, що відповідач ОСОБА_3 жодного разу не навідувався до спадкодавця в лікарню, не здійснював догляд за хворим, не виконував приписи лікарів по догляду за хворим, не здійснював санітарно - гігієнічні процедури, не купував ліки, продукти харчування та інше, навіть не запропонував допомоги.

Згідно абз.2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Позивачемсуду не надано та під час розгляду справисудом не здобуто доказів, що на відповідача покладався обов`язок утримувати спадкодавцяОСОБА_4 згідно з нормами СК України.

Крім того, не надано доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 за життя і до дня смерті був у безпорадному стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Твердження скаржника про те, що спадкодавець ОСОБА_4 через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребував постійного догляду та сторонньої допомоги, апеляційний суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі №766/810/17, від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки викладені у поясненнях лікуючого лікаря, на які посилається в апеляційній скарзі скаржник, не підтверджують того факту, що спадкодавець ОСОБА_4 потребував постійного стороннього догляду.

Крім цього, для підтвердження факту, що особа потребує постійного стороннього догляду необхідний висновок лікарсько - консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та недієздатність особи до самообслуговування, який суду не надано та матеріали справи не містять.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача пояснила, що спадкодавець знаходився на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, де належним чином йому надавалась медична допомога та догляд. Всі витрати на лікування оплачував сам спадкодавець, оскільки він був матеріально забезпеченою людиною та постійно працював, до того часу як потрапив у лікарню.

Крім того, допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили, що ОСОБА_4 до того як потрапити у лікарню працював, не був особою похилого віку, не перебував у безпорадному стані, отримував хороші доходи і не потребував сторонньої допомоги.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача пояснила, що заробітну плату та лікарняні спадкодавця ОСОБА_4 ніхто не забирав, його автомобіль також зберігається накритий в належному стані за місцем роботи ОСОБА_4 , що свідчить про те, що ОСОБА_4 працював до того часу як потрапити в лікарню та не потребував сторонньої допомоги та догляду. Помер у віці 35 років (а.с.9,т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідача неодноразово повідомляли про стан здоров`я спадкодавця, але всі прохання про допомогу ним були проігноровані, апеляційний суд не приймає до уваги, враховуючи, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та того факту, що померлий звертався до відповідача за допомогою, позивачем не надано ані суду першої, ані апеляційної інстанцій.

Оскільки належних та допустимих доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження фактів щодо безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_4 , його потреби в отриманні допомоги від ОСОБА_3 та ухилення його від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_4 позивач суду не надав та матеріали справи не містять, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування.

Інших доводів в чому полягає незаконність та необґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційна скарга не містить.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.