печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву про роз`яснення судового рішення від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2018 року до суду надійшла вказана заява Державної казначейської служби України, у якій заявник просив суд роз ' яснити рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у частині чи є відшкодування на користь ОСОБА_1 82 617, 35 грн шкодою, заподіяною фізичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади або шкодою, завданою фізичній особі у результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований.

На час звернення до суду із заявою про роз`яснення матеріали справи перебували на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, до якого 05 жовтня 2017 року було направлено справу для виконання ухвали про відкриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Пенсійного фонду України /т. І а. с. 179/.

23 березня 2020 року матеріали справи повернуто з суду касаційної інстанції та передано судді для розгляду заяви.

Згідно з нормою частини першої статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Позивач, її представник та представники відповідачів, третьої особи у судове засідання, про час, дату і місце якого повідомлялися належним чином, не з ' явилися, заяви з процесуальних питань від їхнього імені не подавалися.

Суд, дослідивши матеріали справи і вивчивши заяву, прийшов до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

У провадженні суду перебувала вказана справа, у якій позивач просила суд стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь у відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції 82 617, 35 грн, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням суду від 27 лютого 2017 року позов задоволено у повному обсязі /т. І а. с. 63-68/.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін /т. І а. с. 155-162/.

Верховий суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 11 вересня 2019 року передав матеріали справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за касаційною скаргою Пенсійного фонду України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року /т. І а. с. 236-239/.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року оскаржувані рішення першої та апеляційної інстанції скасовано, провадження у справі закрито, з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України, а саме зазначивши, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково визначили предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, оскільки не врахували, що спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. З приводу постановленого судового рішення суддею Великої Палати Верховного Суду Пророком В. В. висловлено окрему думку 04 березня 2020 року /т. ІІ а. с. 20-25, 26/.

Роз`яснення рішення суду, можливе тоді, коли воно є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. У такому разі, зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Виходячи з наведеного аналізу норм права, суд приходить до висновку, що роз`яснено може лише те рішення суду, яке відповідає двом процесуальним вимогам: судове рішення набрало законної сили і воно підлягає виконанню, у протилежному випадку, зокрема якщо рішення суду скасовано судом вищої інстанції, у даному випадку постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року, рішення суду від 27 лютого 2017 року втрачає законну силу, не може виконуватися, і відтак не підлягає роз`ясненню.

Керуючись ст.ст. 1-33, 271, 352-355, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова