Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2020 Справа №607/6910/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дяків Оксани Ярославівни, представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» Ковальчука Максима Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред`явив до суду позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг», у якому просить стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 13871,94 гривень та моральну шкоду у сумі 12 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він з 17 липня 2018 року по 26 грудня 2018 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» на посаді електрогазозварника ІІ розряду, та був звільнений, у зв`язку із скороченням чисельності працівників у даному підприємстві. Факт звільнення він оскаржує у судовому порядку. Однак, вказує, що при прийнятті його на роботу та в подальшому ТОВ «Техномістбуд Холдинг» не забезпечило його робочою формою, засобами індивідуального захисту та трудовою книжкою, які він придбавав за власний кошт. При цьому, зазначає, що працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються спеціальним одягом, спеціальним взуттям, змиваючи ми, знешкоджуючими та іншими засобами індивідуального захисту, лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-харчового призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, тощо. Однак, за час його роботи у ТОВ «Техномістбуд Холдинг» відповідач нічим його не забезпечував, у зв`язку із чим, він змушений був за власні кошти придбавати спецодяг, засоби індивідуального захисту, миючі засоби, молоко, масло, яке на його думку, повинен був забезпечити повністю роботодавець. З цих підстав просив стягнути із відповідача понесені ним витрати у сумі 13871,94 гривень. Також вказує, що усі незаконні дії відповідача, пов`язані із незабезпеченням його необхідними засобами для виконання трудових обов`язків призвели до погіршення його нормальних життєвих зв`язків, оскільки заробітну плату він змушений був витрачати на купівлю робочого одягу та засобів індивідуального захисту. Вказані обставини призвели до погіршення його морального стану, а тому просить стягнути із відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 12000 гривень.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Вказаною ухвалою позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Від відповідача ТОВ «Техномістбуд Холдинг» надійшов до суду відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що позивачу ОСОБА_1 надавалися засоби індивідуального захисту, спецвзуття, окуляри, щитки, рукавиці, щітки тощо. При цьому, із моменту прийняття позивача на роботу до моменту його звільнення ОСОБА_1 не звертався ні до свого безпосереднього керівника, ні до керівника товариства із заявами, скаргами чи проханнями щодо вад у забезпеченні його засобами індивідуального захисту, відсутності у відведених місцях засобів гігієни, тощо. Крім цього, позивач не повідомляв уповноважених осіб товариства про понесення будь-яких витрат, окрім як проходження медогляду, які мало б йому компенсувати товариство (в тому числі на закупівлю матеріалів, інвентаря) у зв`язку з чим не проводилися будь-які компенсації. Щодо вимог позивача про компенсацію витрат на придбання трудової книжки вказують, що діюче законодавство не встановлює обов`язку для роботодавця забезпечувати працівників за власний рахунок бланками трудових книжок, попри твердження позивача. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки» при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Тобто, обов`язок подавати трудову книжку при оформленні на роботу покладається на працівника. При цьому, дійсно підприємство може самостійно закупляти бланки трудових книжок. Проте, при оформленні такої книжки на працівника вартість такого бланка стягується зі заробітної плати працівника. Відтак, твердження про те, що роботодавець повинен був завести трудову книжку спростовується нормами діючого законодавства, а обов`язок по відшкодуванню витрат із купівлі ним бланку не може бути покладений на відповідача. Щодо витрат на придбання засобів індивідуального захисту, то твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки позивачу неодноразово видавались засоби індивідуального захисту. Працюючи на товаристві ОСОБА_1 періодично відмовлявся від засобів індивідуального захисту, які видаються товариством, прийнявши самостійне рішення використовувати власні засоби індивідуального захисту. При цьому, ні до безпосереднього начальника, ні до керівництва товариства позивач не звертався із зверненнями щодо недосконалості чи недостатності засобів індивідуального захисту, що видаються товариством, як й не подавав жодних звернень щодо компенсації йому витрат на їх придбання. Позивач відмовився від отримання засобів індивідуального захисту, що надаються товариством, а тому відповідач вважає, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Зважаючи на те, що працівник понад пів року не звертався до товариства з вимогою про компенсацію здійснених витрат та не передав товариству ні придбаного інвентарю, ні підтверджуючих документів, вимоги заявлені до відшкодування можуть стосуватися виключно відшкодування зносу (амортизації) інструментів належних позивачу при існуванні трудових відносин з товариством. Також вказують, що повна вартість придбаних позивачем костюму зварювальника, робочого взуття (2 пар), маски та зварювального одягу не можуть бути відшкодовані позивачу у повному обсязі, зважаючи на те, що придбані працівником згідно Положення про порядок забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, засоби індивідуального захисту є (стають) власністю роботодавця, обліковуються як інвентар та видаються працівнику для виконання трудової функції, по закінченню робочого дня - такий повертається відповідальній особі товариства. Відповідно до п. 4.1. вказаного Положення засоби індивідуального захисту видаються працівникам безоплатно, є власністю підприємства, обліковуються як інвентар і підлягають обов`язковому поверненню при: звільненні з підприємства, переведенні на тому ж підприємстві на іншу роботу або інше робоче місце, зміні виду робіт, уведенні нових технологій, уведенні нових або заміні наявних знарядь праці та в інших випадках, коли використання виданих засобів індивідуального захисту не є необхідним, а також по закінченні строків їх використання замість одержуваних нових засобів індивідуального захисту. Позивач же про необхідність ним придбання засобів індивідуального захисту товариство не повідомляв, про компенсацію понесених витрат не звергався, придбаних засобів індивідуального захисту відповідальним особам товариства не передав. Відповідно до ст. 125 КЗпП України працівники, які використовують свої інструменти для потреб підприємства, установи, організації, мають право на одержання компенсації за їх зношування (амортизацію). Незважаючи на це, позивач вимагає йому цілковитої компенсації витрат, які є неспівмірними із характером та обсягом його роботи. Також вказують на необґрунтованість заявлених позивачем витрати на придбання рукавиць (2 пари кожного місяця) та взуття (2-х пар на 3 місяці) ОСОБА_1 понад встановлені норми. Таке видається сумнівним виходячи з того, що завантаженість працівника не була високою. Купівля рукавиць по дві пари кожного місяця та взуття для використання їх саме при виконанні трудових обов`язків на товаристві видається сумнівною, а відтак безпідставною до стягнення. Щодо відшкодування витрат на придбання миючих та знешкоджувальних засобів, представник відповідача вказує, що Інструкцією з санітарного утримання приміщень та обладнання виробничих підприємств, яка затверджена МОЗ СРСР 31.12.66 №658-66 встановлено обов`язок роботодавця забезпечити наявність санітарно-побутових приміщеннях мила (індивідуального або ж загального користуванні та змінних полотенець. Ця норма ТОВ «ТМБ Холдинг» дотримується у повній мірі. Діюче законодавство не передбачає обов`язку для роботодавця компенсувати працівнику засоби особистого догляду та гігієни, також жодним внутрішнім документом товариства такого обов`язку не встановлено. Як убачається із поданих позивачем документів миючі та знешкоджувальні засоби придбавались позивачем для власного вжитку, не пов`язаного із виконання трудових обов`язків. Зокрема, набір миючих засобів (мило, крем для взуття, губка для взуття, пральний засіб, набір ниток) придбавався позивачем ще до прийняття на роботу до ТОВ «ТМБ Холдинг», а саме 15 липня 2018 року, при тому, що позивач прийнятий на роботу 17 липня 2018 року. Щодо вимоги про компенсацію витрат на придбання молока та масла, то представник відповідача вказує, що відповідно до статті 166 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про охорону праці» молоко або інші рівноцінні харчові продукти у порядку, визначеному законодавством, видаються безоплатно за встановленими нормами працівникам, зайнятим на роботах із шкідливими умовами праці. Віднесення робіт до категорії зі шкідливими умовами праці можливе тільки на підставі результатів атестації відповідних робочих місць за умовами праці у порядку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 01.08.1992 № 442. В період роботи позивача атестація робочих місць не була проведеною, а робоче місце позивача не було визначеним таким, що характеризується шкідливими умовами праці. Зокрема, Наказ по товариству про проведення атестації робочих місць був виданий 06 липня 2018 року (у період коли розпочався масовий набір працівників, товариство було створено лише наприкінці 2017 року), а закінчилась атестація лише 26 лютого 2019 року, результати якої були зареєстровано 01.03.2019 р. у встановленому законом порядку (накази по товариству додаються). Зважаючи на це, відповідачем, за відсутністю встановлених у порядку передбаченому законом робочих місць із шкідливими умовами праці, не проводилася безоплатна видача молока чи рівноцінних харчових продуктів. Відтак, вважають, що вимога позивача про відшкодування йому витрат на придбання молока та масла не може бути задоволена судом. Також представник відповідача вважає, що витрати на придбання ниток, крану кульового, клею резинового для взуття, підшипників, болта, гайки, шайби, мастила універсального не можуть стягуватися, оскільки вказані предмети придбавались позивачем для приватного вжитку. Крім цього, відповідач покликається на пропущення позивачем терміну позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом, покликається на ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З цих підстав вважають, що початком відліку трьохмісячного терміну є день, коли працівник поніс фактичні витрати або ж наступний за ним робочий день. Відтак, вважають, що позивачем пропущено трьохмісячний термін на звернення до суду за вимогами про стягнення грошових коштів в якості компенсації за придбані позивачем засоби індивідуального захисту. Також вважають, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факт її заподіяння та вказану вимогу пред`явлено із пропуском трьохмісячного терміну позовної давності. За вказаних обставин відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У вказаному відзиві на позов, представник відповідача також зазначив розмір судових витрат, які він очікує понести, у зв`язку із розглядом справи.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла до суду відповідь на відзив, у якій позивач вказує на безпідставність викладених представником відповідача у відзиві на позов обставин, вказуючи на те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що йому ( ОСОБА_1 ) надавались засоби індивідуального захисту, або пропонувалося надавати такі засоби та він відмовлявся. Також зазначає, що у зв`язку із ненаданням йому спецодягу та засобів індивідуального захисту, певний період часу він працював без спецодягу, у зв`язку із чим, змушений був їх купити за власні кошти. Також зазначає на безпідставність тверджень представника відповідача щодо того, що він не звертався до керівництва із вимогою про відшкодування йому понесених витрат на засоби індивідуального захисту та спецодяг, оскільки він звертався із усними вимогами на які відповідач не реагував. Разом із цим позивач просить не брати до уваги надані стороною відповідача акти, у яких зазначено його ( ОСОБА_1 ) відмова від отримання спецодягу та засобів індивідуального захисту, покликаючись на те, що зазначена у них інформація про його відмову від отримання вказаних речей не вони не відповідає дійсності. Також зазначив, що його особисті речі та спецодяг залишилися на території ТОВ «Техномістбуд холдинг», куди його не допускають. Покликаючись на те, що усі понесені ним витрати підтверджуються наданими ним квитанціями просив позов задовольнити.

Також, від позивача надійшли до суду заперечення проти заявлених представником відповідача тверджень про наявність судових витрат, які сторона відповідача очікує понести, у зв`язку із розглядом справи.

Представник позивача адвокат Дяків О.Я. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» Ковальчук М.О. у судовому засідання заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази, встановив такі обставини:

Згідно наказу №98-к від 16 липня 2018 року ОСОБА_1 17 липня 2018 року прийнятий на роботу електрогазозварювальником ІІ розряду у відділ головного механіка, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

26 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звільнений з роботи, у зв`язку із скороченням чисельності працівників згідно п. 1 ч. 40 КзПП України, на підставі наказу №40-к від 21 грудня 2018 року.

Як убачається із матеріалів цивільної справи, при прийнятті позивача на роботу та під час його перебування у трудових відносинах із відповідачем ТОВ «Техномістбуд Холдинг» Гундяку Іларіону-Артуру ОСОБА_2 проводилися інструктажі з питань охорони праці, пожежної безпеки та техногенної безпеки, що стверджується підписами позивача ОСОБА_1 у відповідних журналах реєстрації інструктажів.

Згідно п. І.6. Інструкції з охорони праці №23 для електрогазозварника, затвердженої наказом директора ТОВ «Техномістбуд Холдинг» електрогазозварник повинен працюювати у спецодязі та спецвзутті, що передбачені Типовими галузевими нормами: костюмі бавовняному з вогнегасним просоченням або костюмі для зварника, в рукавицях брезентових, черевиках шкіряних із захисними носиками, захисними окулярами закритого типу.

Відповідно до норм безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту працівникам, зайнятим на будівельних, монтажних та ремонтно-будівельних роботах, електрогазозварник забезпечується: костюмом для зварника (12 місяців); черевики шкіряні (12місяців); рукавиці брезентові (1 місяць); окуляри захисні (до зносу). На зовнішніх роботах взимку додатково: куртка бавовняна з вогнезахисним просоченням на утеплювальній прокладці (36 місяців); брюки бавовняні з вогнезахисним просоченням на утеплювальній прокладці (36 місяців).

Пунктом 4.1. Положення «Про порядок забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту затвердженого Наказом Держгірпромнагляду №43 від 24 березня 2008 року, (чинного на період роботи позивача ОСОБА_1 електрогазозварником у ТОВ «Техномістбуд Холдинг») передбачено, що засоби індивідуального захисту (ЗІЗ) видаються працівникам безоплатно, є власністю підприємства, обліковуються як інвентар і підлягають обов`язковому поверненню при: звільненні з підприємства, переведенні на тому ж підприємстві на іншу роботу або інше робоче місце, зміні виду робіт, уведенні нових технологій, уведенні нових або заміні наявних знарядь праці та в інших випадках, коли використання виданих ЗІЗ не є необхідним, а також по закінченні строків їх використання замість одержуваних нових ЗІЗ.

Згідно ст. 163 КЗпП України на роботах із шкідливими та небезпечними умовами праці, а також роботах, пов`язаних із забрудненням або здійснюваних у несприятливих температурних умовах, працівникам видаються безплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний організувати комплектування та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативних актів про охорону праці.

Згідно ст. 164 КЗпП України видача замість спеціального одягу і спеціального взуття матеріалів для їх виготовлення або грошових сум для їх придбання не дозволяється. Власник або уповноважений ним орган повинен компенсувати працівникові витрати на придбання спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, якщо встановлений нормами строк видачі цих засобів порушено і працівник був змушений придбати їх за власні кошти. У разі дострокового зносу цих засобів не з вини працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний замінити їх за свій рахунок.

Як убачається із Відомостей обліку видачі (повернення) спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв за серпень 2018 року №№ НО000000053, НО000000058, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; за вересень 2018 року № НОМЕР_5 ; за жовтень 2018 року № НОМЕР_5 ; за листопад 2018 року № НО000000102; за грудень 2018 року № НО000000108 позивачу ОСОБА_1 надавались спецодяг, спецвзуття та засоби індивідуального захисту, зокрема: окуляри газозварника, чоботи гумові, костюм зварювальника, щітка дротяна ручна, рукавиці, проте підпис позивача у вказаних Відомостях обліку видачі (повернення) спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв відсутній (а.с. 85-91).

Як стверджує позивач та не заперечується представником відповідача в судовому засіданні, дані речі позивачем отримані не були.

У доповідній записці головного механіка ОСОБА_3 адресованої головному інженеру ТОВ «ТМБ Холдинг» Полякевичу ОСОБА_4 повідомлено, що новоприйнятому у відділ електрогазозварнику ОСОБА_1 надано спецодяг та спецвзуття передбачені Інструкцією з охорони праці №23, в межах норм безоплатної видачі затверджених на товаристві. Від отримання рукавиць та захисних окулярів новоприйнятий працівник відмовився, оскільки має намір використовувати власні.

Також стороною відповідача надано суду акти про відмову отримання ОСОБА_1 спецодягу та ЗІЗ.

Зокрема згідно Акта від 17 липня 2018 року ОСОБА_1 відмовився отримати окуляри захисні та рукавиці, що видаються товариством, посилаючись на наявність власних.

Відповідно до Актів від 20 серпня 2018 року, від 21 вересня 2018 року та від 12 листопада 2018 року електрогазозварник ОСОБА_1 відмовився отримати рукавиці, що видаються товариством, оскільки має власні.

Як убачається із Акта від 11 жовтня 2018 року електрогазозварник ОСОБА_1 відмовився отримати захисний костюм, рукавиці та черевики, що надаються товариством, оскільки хоче працювати у власних.

Згідно Акта від 03 грудня 2018 року, електрогазозварник ОСОБА_1 відмовився отримати рукавиці та спецодяг зимовий, що видаються товариством.

Вказані акти складені головним механіком ТОВ ««Техномістбуд Холдинг» ОСОБА_3 та містять зазначення про відмову від їх підписання позивачем ОСОБА_1 , що засвідчено підписами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 92-93).

Натомість, позивач стверджує, що у зв`язку із незабезпеченням відповідачем необхідними засобами індивідуального захисту, він самостійно та за власні кошти придбавав спецодяг, засоби індивідуального захисту, молоко, миючі засоби, на підтвердження чого надав суду копії товарних чеків, накладних та квитанцій (а.с. 11-25).

У постанові від 18 лютого 2019 року при розгляді справи №362/1192/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що затрачені працівником кошти на придбання засобів індивідуального захисту, у зв`язку із його відмовою від отримання тих, що видаються товариством, не можуть бути стягнутими з підприємства у зв`язку з безпідставністю.

При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту його звернення до відповідача із вимогою про виплату компенсації за придбані ним заходи індивідуального захисту та спецодяг, а також докази на підтвердження відмови відповідача у здійсненні таких виплат.

Натомість, як убачається із Бухгалтерської довідки, виданої 20 травня 2019 року ТОВ «Техномістбуд Холдинг» протягом 2018 року ОСОБА_1 не звертався до товариства щодо компенсації понесених ним витрат на придбання будь-яких матеріальних цінностей, пов`язаних із виконанням трудової функції.

За твердженнями сторони відповідача, позивач не повернув на підприємство придбаний ним спецодяг та засоби індивідуального захисту, у зв`язку із чим немає права на відшкодування їх вартості.

Натомість позивач стверджує, що придбаний ним спецодяг залишився на території ТОВ «Техномістбуд Холдинг», куди його не допускають. Зазначені твердження позивача суд сприймає критично, як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема позивачем не надано підтвердження звернення у поліцію за вказаним фактом, результати розслідування правоохоронних органів, тощо.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що у даному випадку витрати за наданими позивачем копіями накладних та товарних чеків не можуть бути стягнуті з відповідача у повному обсязі в порядку ст. 164 КЗпП України.

Разом із цим, згідно статтею 125 КЗпП України передбачено, що працівники, які використовують свої інструменти для потреб підприємства, установи, організації, мають право на одержання компенсації за їх зношування (амортизацію).

За вказаних підстав з відповідача підлягають до стягнення компенсаційні витрати за зношування спецодягу та засобів індивідуального захисту, придбаних позивачем за власні кошти.

Розрахунок компенсаційних виплат їх зношування (амортизацію) здійснено на підставі наданих позивачем копій товарних чеків та накладних.

Зокрема, витрати на придбання окулярів захисних (згідно діючого законодавства норма експлуатації до зносу) надано копії товарних чеків про придбання таких товарів на загальну суму 460 гривень; витрати на придбання рукавиць зварника (1 пара на 1 на місяць) згідно наданих документів 6 пар рукавиць зварювальних ним придбано на загальну суму 720 грн. (при розрахунку враховано копії документів від 29.07.2018 2 пари, від 18.08.2019 року 2 пари; 29.09.2018 р. 2 пари); амортизаційні витрати пов`язані із експлуатацію придбаного позивачем костюма зварювальника (згідно діючого законодавства норма експлуатації 1 пара на 12 місяців) з врахуванням того, що позивач з моменту придбання до моменту звільнення використовував (чи мав би використовувати) такий протягом 2 місяців загальна сума амортизації складатиме 310 грн. (за формулою 1860 (вартість костюму) / 12 (місяців) * 2 (місяці)); амортизаційні витрати пов`язані із експлуатацію придбаного позивачем робочого взуття (згідно діючого законодавства норма експлуатації 1 пара на 12 місяців) з врахуванням того, що позивач з моменту придбання до моменту звільнення використовував (чи мав би використовувати) такий протягом 3 місяців загальна сума амортизації складатиме 377,50 грн. (за формулою 1510 (вартість взуття) / 12 (місяців) * 3 (місяці)); амортизаційні витрати пов`язані із експлуатацію придбаної позивачем маски зварювальника (згідно діючого законодавства норма експлуатації 1 штука на 12 місяців) з врахуванням того, що позивач з моменту придбання до моменту звільнення використовував (чи мав би використовувати) таку протягом 2 місяців загальна сума амортизації складатиме 150 грн. (за формулою 900 (вартість маски) / 12 (місяців) * 2 (місяці)); амортизаційні витрати пов`язані із експлуатацію придбаного позивачем костюма зварювальника (утепленого) (згідно діючого законодавства норма експлуатації 1 пара на 12 місяців) з врахуванням того, що позивач з моменту придбання до моменту звільнення використовував (чи мав би використовувати) у строк, що є меншим 1 місяця загальна сума амортизації складатиме 157,50 грн. (за формулою 1890 (вартість костюму) / 12 (місяців) * 1 (місяць)).

Таким чином, загальна сума компенсації за зношування (амортизацію) придбаного позивачем спецодягу та засобів індивідуального захисту, яка підлягає стягненню із відповідача становить 2175 гривень.

При цьому, суд зауважує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження необхідності у зв`язку із виконанням ним свої трудових обов`язків для придбання рукавиць в обсягах 2 пари кожного місяця (згідно наданих ним копій товарних чеків від: 18 липня 2018 року; 29 липня 2018 року, 29 вересня 2018 року, 10 жовтня 2018 року, 11 листопада 2018 року, 02 грудня 2018 року) та дві пари взуття (згідно товарних чеків від 10 жовтня 2018 року та від 05 грудня 2018 року), що не передбачено встановленими чинним законодавством Нормами безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту працівникам, зайнятим на будівельних, монтажних та ремонтно-будівельних роботах. Позивачем не доведено, що вказані речі використовувались ним при виконанні трудових обов`язків, а не придбавались для особистого вжитку.

Також позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що придбані ним згідно наданих копій товарних чеків та накладних набір ниток, кран кульовий, клей резиновий для взуття, підшипники, болт, гайку, шайби, мастило універсальне використовувались ним при виконанні своїх посадових обов`язків.

Крім цього, суд критично сприймає вимоги позивача про компенсацію йому витрати на придбання шайб гайок болтів, підшипників та мастила, оскільки вказані витрати були здійсненні позивачем 18-20 січня 2019 pоку, що стверджується наданими ним копіями товарних чеків, тобто вже після звільнення позивача з роботи.

Також, суд вважає неспроможними доводи позивача про відшкодування йому витрат на придбання миючих засобів, мила, крему для взуття, губки для взуття, прального засобу згідно наданої ним товарної накладної від 15 липня 2018 року, оскільки вказані товари придбавались ним до прийняття на роботу у ТОВ «ТМБ Холдинг».

Суд погоджується із твердженням представника відповідача про необґрунтованість вимог щодо відшкодування витрат за придбання миючих засобів (прального порошку) та засобів гігієни, оскільки позивачем не доведено використання вказаних засобів безпосередньо при виконанні ним трудової функції.

Щодо вимоги про стягнення витрат за придбання молока та масла, то суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до статті 166 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про охорону праці» на роботах з шкідливими умовами праці працівникам видаються безплатно за встановленими нормами молоко або інші рівноцінні харчові продукти. Працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Віднесення робіт до категорії зі шкідливими умовами праці можливе тільки на підставі результатів атестації відповідних робочих місць за умовами праці у порядку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України від 01.08.1992 № 442.

Як убачається із матеріалів Наказ ТОВ «Техномістбуд Холдинг» №38 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці» був виданий 06 липня 2018 року. При цьому, закінчено атестацію робочих місць 26 лютого 2019 року, згідно Наказу ТОВ «Техномістбуд Холдинг» №17 «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці».

Відтак, за період роботи позивача у ТОВ «Техномістбуд Холдинг» атестація робочих місць не була проведеною, а робоче місце позивача не було визначеним таким, що характеризується шкідливими умовами праці. За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення втрат за придбання позивачем молока та масла.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат за придбання трудової книжки у сумі 15 гривень, то відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки» при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше.

Разом із цим, згідно п. 6.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, при виписуванні трудової книжки, або вкладиша до неї, або дубліката трудової книжки власник або уповноважений ним орган стягує з працівника суму її вартості.

Таким чином, вимоги про стягнення компенсації за придбання трудової книжки задоволенню не підлягають.

Згідно із ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин із відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за зношування (амортизацію) придбаного позивачем спецодягу та засобів індивідуального захисту у розмірі 2175 гривень.

Разом із цим, суд критично сприймає твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено термін позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом з посиланням на ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Так, згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому, предметом даного спору є стягнення витрат за придбання позивачем спецодягу і засобів індивідуального захисту та відшкодування моральної шкоди. Відтак, позивачем не пропущено термін на звернення до суду із вказаним позовом.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 2371 КЗпП України.

Так, згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При визначенні розміру завданої моральної шкоди, враховуючи те, що суду не надано доказів щодо наявності змін у життєвих стосунках, яких зазнав позивач ОСОБА_1 через неналежне виконання роботодавцем обов`язку з виплати компенсації за придбані ним засоби індивідуального захисту, а також, у зв`язку з відсутністю таких фактичних даних, що свідчили б про наявність обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі, який визначений позивачем у сумі 12 000 гривень, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1000 гривень моральної шкоди.

1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що згідно ухвали судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, та беручи до уваги вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 768,40 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» на користь ОСОБА_1 2175 (дві тисячі сто сімдесят п`ять) гривень гошових коштів .

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» на користь ОСОБА_9 Іларіона- ОСОБА_10 (одну тисячу гривень) моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг» в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 27 січня 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Техномістбуд Холдинг», адреса місцезнаходження: вул. Промислова, 3б, с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області, .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка