Дата документу 28.01.2020 Справа № 323/2835/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 323/2835/17 Головуючий у 1 інстанції: Смокович М.В.
Провадження №22ц/807/19/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 24 травня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 24 травня 2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали також, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач зазначав, що у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 12879,09 грн., з яких: 2487,02 грн. тіло кредиту; 5532,63 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 3769,96 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина та 589,48 грн. штраф процентна складова.

З огляду на зазначене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у розмірі 12879,09 грн. та 1600 грн. судових витрат.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що в підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надав належні в розумінні ст. 77 ЦПК України докази, які мали буди оцінені в порядку ст. 89 ЦПК України. В оскаржуваному рішенні зазначено про неналежність довідки про термін дії картки та виписки по кредитному рахунку, оскільки дані документи належним чином не засвідчені. Проте, на думку АТ КБ «ПриватБанк», судом не враховано, що інформація в довідці та виписці повністю відповідає даним, викладеним у розрахунку.

З копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 04 березня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 232).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційне провадження було зупинено до залучення у справі правонаступників ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 10-11).

З відповіді Оріхівської державної нотаріальної контори на запит суду вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 спадкова справа не заводилась, інформація стосовно наявності спадкової справи відсутня (т. 2 а.с. 18).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2019 року провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року по цій справі поновлено без залучення правонаступників.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вбачається, що правовідносини в цьому спорі допускають правонаступництво.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року, прийнятої в справі № 185/998/16-ц.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 померла після ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто, на момент звернення АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду та на момент розгляду справи судом першої інстанції мала цивільні права та обов`язки, підстави для закриття провадження відсутні.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, та ненадання позивачем належних та допустим доказів на підтвердження продовження строку дії картки або отримання відповідачем у АТ КБ «ПриватБанк» нової кредитної картки з іншим строком дії.

Дослідивши матеріали справи, та зміст апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, вбачається з матеріалів справи, що 24 травня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (т. 1 а.с. 10).

В підписаній відповідачем заяві вказано, що кредитний ліміт складає 1100 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3 % на місяць на залишок заборгованості. Термін дії картки 05/09. Дата видачі кредитної картки і ОСОБА_2 22.10.2008 року та підпис відповідача про отримання вказаної кредитної картки та ОСОБА_2 . В розділі «Відмітки банку» вказано номер картки НОМЕР_2 НОМЕР_3 , дата відкриття рахунку 24.05.2006 року.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов`язанням станом на 14 вересня 2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 12879,09 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2487,02 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5532,63 грн., пеня 3769,96 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентної складової) в розмірі 589,48 грн. (т. 1 а.с. 4-9).

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18).

Так, дослідивши розрахунок, наданий позивачем, судом першої інстанції вірно встановлено, що за договором № б/н від 24.05.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.05.2009 року скадає: тіло кредиту 1754,87 грн. та відсотки за користуванням кредиту 73,61 грн., пені 0,00 грн.

При дослідженні розрахунку заборгованості, в якому відображені також суми погашення за наданим кредитом, вбачається, що сума здійснених ОСОБА_1 платежів по кредитному договору значно перевищує суму заборгованості перед позивачем станом на 31 травня 2009 року.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо належності довідок про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , та про видачу ОСОБА_1 кредитних карток (т. 1 а.с. 140, 141), колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладення між сторонами інших договорів, аніж договору, на умовах зазначених у заяві від 19 травня 2005 року, яка підписана відповідачем.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в матеріалах справи відсутні інші заяви, на підставі яких ОСОБА_1 могла отримати кредитні картки, зазначені у довідках, та відповідно погодження істотних умов договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищенаведене також відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78. Допустимість доказів Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: