ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7839/20 Справа № 201/2121/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 728016,77 грн..

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 15 січня 2008 року між банком на ОСОБА_1 був укладений договір №DNR0G2, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 605053,12 грн. з кінцевим терміном повернення 15 січня 2033 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач, як кредитор, свої зобов`язання виконав, надав позичальнику кредитні кошти в розмірі визначеному договором, проте ОСОБА_1 порушив умови договору по погашенню кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого станом на 08 січня 2019 року сума заборгованості за договором складає 31414689,68 грн., з яких: залишок по кредиту у розмірі - 728016,77 грн., заборгованість по відсоткам - 74,90 грн., 3249961,58 грн. пеня.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту у розмірі 728016,77 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 10920,25 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було надано підтверджуючих первинних документів щодо розміру кредитних коштів, наданих відповідачу, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 728016,77 грн. за договором про іпотечний кредит №DNR0G2 від 15 січня 2008 року у зв`язку з недоведеністю.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт укладення та невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №DNR0G2 від 15 січня 2008 року є доведеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, в позовній заяві позивач посилається на те, що 15 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк) було укладено договір про іпотечний кредит №DNR0G2, за яким кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 605053,12 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 605053,12 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку на умовах та в строки, визначені договором.

Згідно п.2.3 договору, кредит надається шляхом видачі готівки через касу/зарахування кредитором коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 .

Банк вказує, що 10 вересня 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору №DNR0G2 від 15 січня 2008 року, за умовами якої пункт 1.1 викладено в наступний редакції: Кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 1277046,60 грн. на наступні цілі: 605053,12 грн. на купівлю нерухомості шляхом видачі готівки через касу та на споживчі потреби у розмірі 671993,48 грн. шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 22,50% річних в порядку починаючи з 10 вересня 2012 року на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526 , 527, 530 ЦК України банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором.

Так, за змістом основного договору про іпотечний кредит №DNR0G2 від 15 січня 2008 року кредит в розмірі 605053,12 грн. надається строком погашення не пізніше 15 січня 2033 року на придбання у власність окремої квартири, видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки в касі.

Отже, виконання банком умов договору щодо видачі ОСОБА_1 кредитних коштів готівкою в касі банку повинно бути підтверджено належними доказами, а саме, відповідною заявою про видачу готівки.

На підтвердження обставин виконання банком зобов`язань видачі кредитних коштів, 12 грудня 2019 року позивачем було надано банківську виписку по рахунку НОМЕР_3 за період з 15 січня 2008 року по 16 січня 2008 року та меморіальний ордер №3 від 16 січня 2008 року.

Згідно ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 05.04.2001р. № 2346-ІІІ (в редакції від 20.06.2007р., яка діяла станом на дату укладення договору) меморіальний ордер розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів НБУ.

Згідно до меморіального ордеру №3 від 16 січня 2008 року баком було проведено операцію про перерахунок коштів в сумі 605053,12 грн., з рахунку НОМЕР_3 (одержувач ОСОБА_1 ) на рахунок одержувача НОМЕР_4 з призначенням платежу Перечисление средств согласно кредитного договору №DNR0G2 от 15.01.2008р., операцію проведено 16 січня 2008 року, час проведення 16:26 год..

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України затверджена Постановою НБУ від 17.06.2004 N 280 (в редакції від 01.08.2008р., яка діяла станом на дату перерахунку кредитних коштів) план рахунків бухгалтерського обліку банків України - це систематизований перелік рахунків бухгалтерського обліку, що використовується для детальної та повної реєстрації всіх банківських операцій з метою забезпечення потреб складання фінансової звітності. Рахунки за класом 2233 це довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам Призначення рахунку: облік довгострокових іпотечних кредитів, що надані фізичним особам. За дебетом рахунку проводяться суми наданих кредитів. За кредитом рахунку проводяться суми погашення заборгованості; суми заборгованості, що перераховані на відповідні рахунки простроченої та сумнівної заборгованості. Рахунки за класом 3901 це рахунки, що відкриті для філій банку. Призначення рахунку: облік сум за розрахунками в національній та іноземній валюті між філіями банку. Відкриваються на балансі банку. За кредитом рахунку проводяться суми, що надходять на користь філії банку та клієнтів. За дебетом рахунку проводяться суми, що списуються згідно з дорученням філії банку за її власними операціями та операціями клієнтів.

Згідно Інструкції про касові операції в банках України затверджено Постановою НБУ від 14.08.2003р. №337 (в редакції від 24.04.2007р., яка діяла станом на дату перерахунку кредитних коштів), пункт 1 глави 1 - до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі. Пункт 2 глави 3 - з каси банку готівка національної валюти видається за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку.

Згідно виписки по рахунку НОМЕР_3 , 16 січня 2008 року суму 605053,12 грн. переведено на кореспондентський рахунок НОМЕР_4 , операцію відображено за дебетом рахунку, призначення платежу Перечисление средств согласно кредитного договору №DNR0G2 от 15.01.2008р..

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що кошти були списані згідно з дорученням філії банку за операцією клієнта, проте, належних доказів - заяви на видачу готівки, про отримання клієнтом ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 605053,12 грн. в касі банку, як це визначено умовами договору, позивачем суду надано не було.

Крім того, суд вірно зауважив, що позивачем також не було надано належних первинних документів: заяви про видачу готівки, виписки по рахунку НОМЕР_2 , які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до умов Додаткової угоди від 10 вересня 2012 року, згідно якої розмір непоновлюваної лінії було збільшено до 1277046,60 грн..

Встановивши відсутність підтверджуючих первинних документів щодо розміру кредитних коштів, наданих відповідачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку з підстав їх недоведеності.

Доводи апелянта в скарзі про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, факт укладення та невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №DNR0G2 від 15 січня 2008 року є доведеним, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що в позові Банк посилається на кредитний договір №DNR0G2 від 15 січня 2008 року та просить стягнути за ним кредитну заборгованість, однак матеріали справи не містять ні оригіналу, ні копії вказаного договору. На підтвердження своїх позовних вимог, Банк надав копію кредитного договору №DNR0GІ від 15 січня 2008 року, тоді як вимоги за ним ставилися.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

Т.Р. Куценко