РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 25.08.1975 року та витягу про реєстрацію права власності вона є власником кв. АДРЕСА_1 .

У даному помешканні зареєстрована її онука ОСОБА_2 , котра не проживає у цьому житлі, не оплачує комунальні послуги.

Відповідач створює перешкоди у розпорядженні житлом, так як вона несе витрати пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг, а також не має змоги оформити субсидію.

Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що не створює перешкод у користуванні житлом. Відповідач постійно проживає у с. Зимне, Володимир-Волинського району, Волинської області, а тому має змогу там зареєструвати своє місце проживання.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки не має де зареєструвати місце свого проживання. Пояснила, що до 2016 р. вона періодично проживала у даній квартирі. Підтвердила, що з 2016 р. вона не проживає у цьому житлі, оскільки постійно проживає у АДРЕСА_3 . Позивач не створювала їй перешкод у користуванні житлом, вона добровільно змінила місце проживання.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили, що протягом тривалого часу проживають поруч із квартирою позивача. Відповідач ОСОБА_2 більше року не проживає у квартирі позивача. Не бачили, щоб відповідач приходила до спірного помешкання. Позивач не створює перешкод відповідачу у користуванні житлом.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно з договору купівлі-продажу від 25.08.1975 р. та витягу з Державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 .

Із копії будинкової книги на дану квартиру встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 .

Поясненнями позивача та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтверджується, що ОСОБА_2 більше року не проживає у даній квартирі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнала, що з 2016 р. не проживає у даному житлі без поважних причин, оскільки добровільно переїхала проживати у с. Зимне, Володимир-Волинського району, Волинської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Оскільки ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала обставину, що вона з 2016 р. не проживає у спірному житлі без поважних причин, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, тому дана обставина в порядку ч.2 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає у помешканні позивача без поважних причин понад рік, тому згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України вона вважається такою, що втратила право на користування цим житлом.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов довисновку, що вимоги позивача є законними, доведеними, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд,

ухвалив: позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 22.12.2020 року.

Головуючий:/підпис/