Справа № 326/640/20
Провадження № 2/326/213/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Каряки Д.О.,

при секретарі Кузякіної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 19 116,70 грн. за кредитним договором №ZPP0A800000128 від 22.04.2008 та судовий збір.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № ZPP0A800000128 від 22.04.2008 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 21 997,72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.04.2013. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 20.09.2009 по 20.03.2010. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 07.06.2012 позивачем була направлена претензія кредитора до Приморської державної нотаріальної контори. 26.06.2012 отримано відповідь Приморської державної нотаріальної контори. Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 20.11.2019 до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № ZPP0A800000128 від 22.04.2008 становить 19 116,70 грн., яка складається з 19 116,70 грн. - заборгованості за кредитом.

Відповідач ОСОБА_1 в порядку ст. 178 ЦПК України подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивач був повідомлений нею письмово із наданням відповідних документів про смерть спадкодавця та про відкриття спадщини одразу ж після смерті спадкодавця. У місячний строк після відкриття спадщини позивачем за актом прийому автомобіля, складеного представниками банку було прийнято для передачі на реалізацію для погашення виниклої за кредитно-заставним договором № ZPP0A800000128 від 22.04.2008 заборгованості позичальника належний йому автомобіль марки ВАЗ 21099 2000 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 . З вини представників банку даний акт не містить дати складання, але це тільки в її примірнику, а в примірнику банку дата є. Позивачем до позовної заяви не додано цього акту. Спадкове майно після смерті її чоловіка - ОСОБА_2 відсутнє. Будинок, в якому спадкодавець проживав йому не належить. Будинок, в якому проживала і проживає вона за адресою: АДРЕСА_1 , належить також не йому і навіть не їй, а іншій особі - ОСОБА_3 на праві приватної власності. Додані до позовної заяви документи не містять в собі доказів обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивачем у позовній заяві не наведено відповідних доказів щодо обставин правомірності звернення. Проти позовних вимог заперечує в повному обсязі (а.с.56-60). Разом із відзивом на позовну заяву, позивачем подано заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності (а.с.66).

Позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначено, що в матеріалах справи не міститься відомостей, про те, що відповідач подавала заяву нотаріусу про відмову від спадщини. Таким чином відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Внаслідок прострочення сплати за кредитним договором 17.11.2009 працівниками Банку було вилучено автомобіль ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_2 , що є предметом застави. На сьогоднішній день Банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, але враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору. Банк змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконані належним чином. Оскільки, Банку стало відомо про смерть позичальника 23.05.2012, а 07.06.2012 направлено претензію кредитора до нотаріальної контори, то встановлений ст. 1281 ЦК України строк позивачем не пропущено. Враховуючи викладене просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.79-82).

Відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення щодо відповіді на відзив, в якому зазначено, що кредитором обрано не належний спосіб захисту та пропущений строк звернення з вимогою до спадкоємців. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач проживав з спадкоємцем, тому вважається таким, що прийняв спадщину, у зв`язку із чим до нього перейшли зобов`язання за кредитно-заставним договором. З такими висновками, вона не погоджується з огляду на відсутність на дату смерті спадкодавця будь-якого майна - рухомого, нерухомого, окрім транспортного засобу, який був вилучений Приватбанком в жовтні 2009 року, для реалізації та погашення заборгованості за кредитно-заставним договором. Станом на сьогодні, інформація про реалізацію транспортного засобу в неї відсутня, про це позивач замовчує у позовній заяві. Грошові кошти від реалізації автомобілю повинні були бути направлені на погашення заборгованості перед банком, а отже і сума заборгованості повинна бути меншою. Про зазначені обставини банк не зазначає та не надає документи з цих обставин. Таким чином, у спадкодавця, окрім заставного транспортного засобу, на час відкриття спадщини інше майно було відсутнє. Крім того, банк як кредитор був обізнаний про смерть боржника за кредитно-заставним договором, але як к відповідачу так і в суд звернувся із порушенням встановлених ЦК України строків, не кажучи вже про відсутність спадкового майна взагалі. Таким чином, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.180-181).

Представник позивача належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, надала клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.190).

Відповідач ОСОБА_1 належно повідомлена про розгляд справи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог заперечує (а.с.54).

За таких обставин суд розглядає справу без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу.

Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного.

22 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитно-заставний договір № ZPP0A800000128, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 21 997,72 грн., зі сплатою 12 % річних за користування кредитом, з терміном його повернення до 19.04.2013. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитно-заставним договором, ОСОБА_2 передав у заставу ЗАТ КБ «ПриватБанк» належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_2 (а.с.10-17).

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

Згідно розрахунків позивача заборгованість за договором № ZPP0A800000128 від 22.04.2008, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_2 , станом на час смерті ОСОБА_2 становить 19 116,70 грн., яка складається з 19 116,70 грн. - заборгованості за кредитом (а.с.7-9).

В матеріалах справи міститься виписка по рахунку ОСОБА_2 за період з 23.04.2008 по 18.05.2020 (а.с.46-48).

Згідно акту прийому автомобіля позичальника від 17.11.2009, ОСОБА_1 передала автомобіль ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_2 представникам ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.98).

07 червня 2012 року позивачем було направлено до Приморської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 01.06.2012 вих. № 2085 в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с.20,21).

На вказану претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь Приморської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що претензія кредитора від 01.06.2012 вих. № 2085 була зареєстрована до журналу вхідної кореспонденції. Після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Приморською ДНК заведена спадкова справа по вимозі кредитора банку, яка була надіслана 20.01.2010 відділенням «Бердянська філія» ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.01.2010 за вих. № 05-54. Інформація про спадкоємців прийнявших спадщину після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 вже надавалась до відділенням «Бердянська філія» ПАТ КБ «ПриватБанк» (повідомлення від 19.03.2010 вих. № 424-15/10) на лист за № 05-54 від 20.01.2010 (а.с.22).

20 листопада 2019 року позивачем було направлено лист-претензію від 11.11.2019 вих. №84NZPLFZ0CX09 на адресу ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості в розмірі 47 007,71 грн. за кредитним договором № ZPP0A800000128 від 22.04.2008, як спадкоємця після померлого ОСОБА_2 (а.с.23,24-26) зазначена вимога залишена без задоволення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Відповідно до п. 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Згідно копії спадкової справи № 15, наданої Приморською державною нотаріальною конторою, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 Приморською державною нотаріальною конторою 20.01.2010 за претензією кредитора заведена спадкова справа № 15. 16.03.2010 із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з метою оформлення спадкових прав звернулася дружина померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого Приморською державною нотаріальною конторою не видавались (а.с.152-175).

За змістом статті 1281 ЦК України допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців та опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Банк своєчасно 20.01.2010 звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців померлого боржника ОСОБА_2

19.03.2010 Приморська державна нотаріальна контора повідомила банк про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, вказавши, що після смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину згідно поданої заяви прийняла дружина - ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_1 (а.с.169).

19.03.2010 Приморська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 про наявність заборгованості ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 перед Бердянською філією Запорізького РУ Приватбанк за кредитним договором у сумі, яка станом на 20.01.2010 складає 19 116,70 грн. (а.с.170).

20 листопада 2019 року позивачем було направлено лист-претензію від 11.11.2019 вих. №84NZPLFZ0CX09 на адресу ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості в розмірі 47 007,71 грн. за кредитним договором № ZPP0A800000128 від 22.04.2008, як спадкоємця після померлого ОСОБА_2 (а.с.23,24-26) зазначена вимога залишена без задоволення.

Таким чином, банк скористався своїм правом заявити вимогу до спадкоємців як через нотаріуса, так і безпосередньо їм.

Між тим, вбачається, що, претензія кредитора від 20.01.2010 заявлена в обумовлений статтею 1281 ЦК України шестимісячний строк з дня, коли банку стало відомо про смерть боржника, тому банк не втратив прав кредитора на задоволення своїх вимог до спадкоємців.

Проте з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу банк звернувся до суду лише 29.04.2020, та відповідач ОСОБА_1 у заяві просила застосувати загальний строк позовної давності терміном у 3 роки.

В запереченнях на відзив банк вказував, що строк позовної давності ним не пропущено.

Але такі заперечення банку є хибними з огляду на наступне.

Як роз`яснено в п. 32 постанови Пленуму ВССУ, згідно з правовою позицією ВСУ у справі № 6-33цс15 строки, встановлені у ст. 1281 ЦК для пред`явлення вимог кредитором спадкодавця, є присічними, преклюзивними. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1281 та 1282 ЦК щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Із зазначених роз`яснень випливає, що умови кредитного договору, зокрема, щодо строків повернення та платежів з погашення кредиту, строків дії картки та інші умови кредитного договору, зокрема, і про позовну давність, зі смертю боржника не поширюються на його спадкоємців, для яких ці кредитні правовідносини трансформуються у правовідносини лише з погашення успадкованих боргів спадкодавця. А тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту, строку дії картки, строку позовної давності, визначеного договором, у відносинах зі спадкоємцями не застосовуються, що вказує на помилковість позиції банку.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц зробила такий правовий висновок.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Інші правові наслідки передбачені частиною четвертою статті 267 ЦК України, за якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені у статті 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними за своєю правовою природою та наслідками строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; § 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, не достатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він в силу об`єктивних причин не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17).

Як встановлено вище, спадщину після померлого ОСОБА_2 прийняла ОСОБА_1 шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, про що банку стало достеменно відомо з листа Приморської державної нотаріальної контори в березні 2010 року (а.с.169).

Саме ця дата є початком перебігу позовної давності, оскільки з цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені у частині першій статті 261 ЦК України: банку на цей момент вже могло бути відомо про порушення його права, а також він отримав відомості про осіб, які його порушили. Оскільки, отримавши претензію банку від нотаріуса, спадкоємці не вийшли на зв`язок із банком з приводу виконання цієї претензії.

Враховуючи те, що з цим позовом АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 29 квітня 2020 року, трирічна позовна давність ним була пропущена. При цьому, суд вважає, що спрямована особисто відповідачам претензія від 20.11.2019 не перериває цих строків, оскільки її повторне подання поза межами шестимісячного строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України, не породжує юридичних наслідків щодо нового відліку строку позовної давності з цієї дати.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст. 1216, 1220, 1268, 1281, 1282, 1296 ЦК України, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 141, 142, 252-255, 257, 261, 272, 353, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Суддя: Д О. Каряка

Згідно з оригіналом: суддя Д.О. Каряка

11.12.20