Справа № 567/810/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

за участі представника позивача адвоката Бонтлаб В.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного підприємства "АДЛЄР" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків,

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків звернулося ПП "АДЛЄР".

Позивач у позовній заяві зазначає, що 01.08.2013 ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПП «АДЛЄР» на посаду менеджера зі збуту, і на підставі Наказу №90/1 «Про передачу легкового автомобіля» від 06.09.2017, з метою забезпечення належної експлуатації, зберігання та технічного обслуговування автотранспортних засобів, що перебувають на балансі ПП «АДЛЄР», закріплено за ОСОБА_1 , менеджером зі збуту, за його згоди транспортний засіб -легковий автомобіль Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , та покладено на ОСОБА_1 відповідальність за експлуатацію, збереження, справний технічний стан, дотримання вимог законодавства щодо використання закріпленого за ним автотранспортного засобу, а також економне використання паливно-мастильних матеріалів.

Окрім цього, ОСОБА_1 зобов`язано використовувати автотранспортний засіб лише для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю та здійсненням трудових обов`язків; забезпечувати належне зберігання автотранспортного засобу та здійснювати вчасне технічне обслуговування; утримувати автотранспортний засіб у належному технічному і санітарному стані; за 5 (п`ять) робочих днів повідомляти механіка автомобільної колони ОСОБА_2 про необхідність проведення технічного огляду, ремонту автотранспортного засобу, заміну запчастин та масла; проводити технічний огляд ремонт автотранспортного засобу на підприємствах, згідно припинення експлуатації автотранспортного засобу (незалежно від причин припинення трудових відносин особисто передати автотранспортний засіб ОСОБА_2 за актом приймання-передачі.

Вказує, що відповідно до наказу №18-к про припинення трудового договору від 13.04.2020, звільнено ОСОБА_1 із посади керівника Хмельницького представництва ПП «АДЛЄР» за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Зазначає, що невідкладно, після звільнення ОСОБА_1 із посади керівника Хмельницького представництва ПП «АДЛЄР», ПП «АДЛЄР» було здійснено облік та перевірку якісних характеристик транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , його агрегатів та вузлів, окремих складових частин (як зовнішніх, так і внутрішніх), характеристика їх стану, можливості використання за своїм призначенням належного позивачу транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , за наслідками якого щодо вказаних вище питань, ТОВ «Інтер Авто Центр» було виставлено рахунок на суму 41 084,55 грн. та рахунок на суму 25 784,31 грн. щодо вартості частин та деталей, необхідних для відновлення якісних характеристик транспортного засобу, які було сплачено та замінено за рахунок позивача.

Вказуючи на те, що оскільки відповідач працював в ПП «АДЛЄР» на посаді як менеджера зі збуту, так і на посаді керівника Хмельницького представництва ПП «АДЛЄР», та між сторонами по справі було досягнуто та визначено умови про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, а також майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, позивачеві відповідачем завдано майнову шкоду при виконанні останнім трудових обов`язків в сумі 66868,86 грн., котрі полягали у заміні та ремонту частин та деталей, його агрегатів та вузлів, складових частин (як зовнішніх, так і внутрішніх), необхідних для відновлення якісних характеристик транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , тому вказану суму просить стягнути з відповідача.

Ухвалою від 18.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставі обставин наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні підтримав обставини наведені у відзиві на позовну заяву у якому вказано, що стороною позивача до матеріалів позову не долучено жодного доказу, який підтверджує протиправність йог поведінки, вину під час експлуатації автомобіля та прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою. Також, платіжні доручення №20288 від 07.05.2020. на суму 63635,76 грн. та №20672 від 12.06.2020. на суму 3233,10 грн. не містять а ні підписів посадових осіб та печатки юридичної особи - позивача, а ні підпису відповідальної особи та штампу банківської установи, тому зазначені документи не є належними та допустимими доказами оплати ремонтних робіт, ТОВ «Інтер Авто Центр» були виконані роботи з покраски бамперів автомобіля та заміни вітрового скла, при цьому не зазначено, чи виконання цих робіт викликано звичайним фізичним зносом лако-фарбового покриття елементів кузова та поверхні лобового скла за 5 років експлуатації автомобіля з моменту його випуску чи внаслідок неналежної експлуатації транспортного засобу відповідачем.

Окрім того, вказав, що за час користування автомобілем він неодноразово здійснював ремонт автомобіля та проводив заміну необхідних деталей, про що в нього наявні відповідні документи.

Також вказав, що при його звільненні позивачем не було висловлено жодних зауважень щодо неналежного стану транспортного засобу, який перебував у його користуванні, та вважає, що вказаний позов є повністю скерований керівником ПП «АДЛЄР», який не хотів звільняти його з роботи, задля задоволення власних амбіцій.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків слід відмовити з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв`язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника.

Крім того, згідно ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

У відповідності до ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України, залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до ст. 138 КЗпП, обов`язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган. Відсутність підстави чи хоча б однієї з умов матеріальної відповідальності виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

З письмових матеріалів справи встановлено, що 01.08.2013 ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПП «АДЛЄР» на посаду менеджера зі збуту, що підтверджується відповідним розпорядженням №44 від 01.08.2013. (а.с.13)

На підставі наказу №90/1 «Про передачу легкового автомобіля» від 06.09.2017, з метою забезпечення належної експлуатації, зберігання та технічного обслуговування автотранспортних засобів, що перебувають на балансі ПП «АДЛЄР», закріплено за ОСОБА_1 , менеджером зі збуту, за його згоди із 06.09.2017 транспортний засіб -легковий автомобіль Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , та покладено на ОСОБА_3 відповідальність за експлуатацію, збереження, справний технічний стан, дотримання вимог законодавства щодо використання закріпленого за ним автотранспортного засобу, а також економне використання паливно- мастильних матеріалів.

Окрім цього, відповідно до змісту наказу №90/1 «Про передачу легкового автомобіля» від 06.09.2017, ОСОБА_1 зобов`язався використовувати автотранспортний засіб лише для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю та здійсненням трудових обов`язків; забезпечувати належне зберігання автотранспортного засобу та здійснювати вчасне технічне обслуговування; утримувати автотранспортний засіб у належному технічному і санітарному стані; за 5 (п`ять) робочих днів повідомляти механіка автомобільної колони ОСОБА_2 про необхідність проведення технічного огляду, ремонту засобу, заміну запчастин та масла; проводити технічний огляд, технічне обслуговування та ремонт автотранспортного засобу на підприємствах, згідно укладених договорів; у випадку припинення експлуатації автотранспортного засобу (незалежно від причин), припинення трудових відносин особисто передати автотранспортний засіб ОСОБА_2 за актом приймання-передачі. Контроль за виконанням вказаного наказу залишено за директором ПП «АДЛЄР». (а.с.17)

На виконання наказу №90/1 «Про передачу легкового автомобіля» від 06.09.2017 та у відповідності до Акту №1 прийому-передачі від 06.09.2017, ОСОБА_1 було прийнято від ПП «АДЛЄР» транспортний засіб - легковий автомобіль Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , визначеною номенклатурою згідно даного Акту. (а.с.18)

У відповідності до наказу №3/5 «Про переведення ОСОБА_1 на іншу посаду» від 29.12.2017, ОСОБА_1 , менеджера зі збуту, переведено на посаду керівника Хмельницького представництва ПП «АДЛЄР». (а.с.19)

13.04.2020 ОСОБА_1 до ПП «АДЛЄР» було подано заяву про звільнення за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. (а.с.20)

Відповідно до наказу (розпорядження) №18-к про припинення трудового договору (контракту) від 13.04.2020, звільнено ОСОБА_1 із посади керівника Хмельницького представництва ПП «АДЛЄР» за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України із 13.04.2020. (а.с.21)

За наслідками звернення ПП «АДЛЄР» до ТОВ «Інтер Авто Центр» останнім було виставлено рахунок №СІАК-00367 від 16.04.2020 на суму 41 084,55 грн. та рахунок №CIAR-R-13869 від 16.04.2020 на суму 25 784,31 грн. щодо вартості частин та деталей, необхідних для відновлення якісних характеристик транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , його агрегатів та вузлів, окремих складових частин (як зовнішніх, так і внутрішніх), а також перелік необхідних послуг та робіт щодо їх ремонту (відновлення). (а.с.22,23)

Відповідно до акту виконаних робіт №IAR-R-13869 від 15.05.2020 та акту виконаних робіт №ІАК-00367 від 20.05.2020, ТОВ «Інтер Авто Центр» було надано ПП «АДЛЄР» послуги та виконано роботи по заміні та ремонту частин та деталей, його агрегатів та вузлів, окремих складових частин (як зовнішніх, так і внутрішніх), необхідних для відновлення якісних характеристик транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , на загальну суму 66868,86 грн. (а.с.24,25)

ПП «АДЛЄР», на підставі платіжного доручення №20288 від 07.05.2020 на суму 63635,76 грн. та платіжного доручення №20672 від 12.06.2020 на суму 3233,10 грн., було здійснено виконання (оплату) рахунку №СІАК-367 та рахунку №CІAR-R-13869. (а.с.26,27)

Слід зауважити, що рахунку №СІАК-367, оплату якого було здійснено позивачем відповідно до платіжного доручення №20288 від 07.05.2020, стороною позивача суду не надано.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності судом встановлено такі обставини.

ПП «АДЛЄР» та його представником до матеріалів позову не долучений документ, який підтверджує право власності/користування юридичною особою - позивачем на автомобіль Volkswagen Polo Sedan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому з поданих документів неможливо встановити, що саме ПП «АДЛЄР» було заподіяно вказаної у позовній заяві шкоди.

Також ПП «АДЛЄР» та його представником до матеріалів позову не долучено жодного доказу, який підтверджує протиправність поведінки відповідача, його вину під час експлуатації автомобіля та прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала, зокрема позивачем не додано акти службового розслідування, накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності, висновок експерта про причинно - наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та необхідністю проведення ремонтних робіт, зазначених в актах виконаних робіт, тощо.

ПП «АДЛЄР» та його представником до матеріалів позову не долучені належні докази щодо необхідність заміни саме тих вузлів та агрегатів/виконання робіт, які зазначені в рахунках №СІАК-00367 та №CIAK-R-13869 від 16.04.2020. (зокрема акти технічного огляду автомобіля, дефектні акти, висновки спеціаліста, тощо).

Також слід зауважити, що рахунки №СІАК-00367 та №CIAK-R-13869 від 16.04.2020, містять лише інформацію щодо найменування записаних частин та автомобіля, які є комплектуючими транспортного засобу Polo Classic, їх вартості, але не містять жодної інформації щодо огляду та технічного стану автомобіля Volkswagen Polo Sedan, державний номер НОМЕР_1 , як і не вказують на те, що вказані у рахунках деталі автомобіля є абсолютно не придатними для подальшої їх експлуатації, а потребують термінової заміни.

Крім того, відповідно до наказу (розпорядження) №18 трудові правовідносини між позивачем та відповідачем були припинені 13.04.2020, в той час як рахунки №СІАК-00367 та №CIAK-R-13869 якими позивач обґрунтовує необхідність проведення ремонтних робіт складені лише 16.04.2020, тобто після спливу трьох днів коли відповідач не користувався транспортним засобом, який перебував у повному розпорядженні позивача, який мав всі можливості для його експлуатації, в т.ч. і неналежним чином.

Також, як встановлено з наказу №90/1 від 06.09.2017 у випадку припинення експлуатації автотранспортного засобу (незалежно від причин), припинення трудових відносин ОСОБА_1 зобов`язався передати автотранспортний засіб ОСОБА_2 за актом приймання-передачі.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений на підставі написаної ним заяви від 13.04.2020 за згодою сторін, того ж дня, що підтверджується наказом (розпорядженням) №18-к. Також із наказу №90/1 від 06.09.2017 встановлено, що контроль за виконанням даного наказу лежить на стороні позивача по справі, тобто ПП «АДЛЄР».

Однак, до позовної заяви позивачем не було долучено акт приймання-передачі наданого для ОСОБА_1 , транспортного засобу, контроль за виконанням якого позивач поклав на себе, та який зобов`язаний був скласти вказаний акт за участі ОСОБА_1 , щоб можна було достовірно встановити технічний стан автомобіля на дату звільнення ОСОБА_1 - 13.04.2020, а не на 16.04.2020 датою складання рахунків, чи 15.05.2020 датою виконання робіт.

Також, із наказу про звільнення №18-к від 13.04.2020 не встановлено, що у ПП «АДЛЄР» були будь-які претензії матеріального характеру до ОСОБА_1 , а з матеріалів справи встановлено, що позивач вирішив припинити трудові відносини з відповідачем у день подання останнім заяви на звільнення, що також може свідчити про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_1 з боку позивача.

Причиною необхідності заміни деталей автомобіля позивач називає неналежну експлуатацію автомобіля з боку відповідача. Проте, залишилося невстановленим, які саме порушення в експлуатації автомобіля мали місце фактично і чи вплинули вони на заміну деталей ходової частини автомобіля, заміну деталей моторної частини автомобіля, гальмівної системи, необхідності проведення мийки автомобіля та його двигуна, необхідності демонтажу/монтажу бампера автомобіля та його облицювання, покраски автомобіля, заміни вітрового скла та іншого, що вказане у актах виконаних робіт.

З матеріалів справи не встановлено, що оскільки позивач вважав, що ОСОБА_1 для нього було заподіяно шкоди, то до поданих документів позивачем та його представником не додано висновку службового розслідування та його результати, яке було проведено та складено за участі ОСОБА_1 з наданням останньому можливості висловлювати свою думку та надавати пояснення, щодо висловлених позивачем претензій по неналежній експлуатації автомобіля, яка в подальшому призвела до його значного псування.

Також, позивачем та його представником до позовної заяви не подано посадової інструкції, з якою було ознайомлено ОСОБА_1 під розпис, якою б було передбачено, зокрема, що останній несе відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди в межах, визначених чинним цивільним і трудовим законодавством.

Інших, окрім наведених, документів, якими б підтверджувалася шкода, заподіяна ОСОБА_1 шляхом неналежного використання транспортного засобу, в тому числі, відсутні посилання і власне документи, які б підтверджували фактичні обставини щодо незадовільного технічного стану автомобіля станом на 13.04.2020: матеріали проведення службової перевірки, висновку складені за результатами її проведення; офіційний розрахунок вартості пошкоджених деталей автомобіля, складений на підставі матеріалів службового розслідування та підписаний уповноваженою особою (особами); докази щодо конкретних обставин і характеру неналежної експлуатації автомобіля ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_1 щодо обставин виникнення пошкоджень як самого транспортного засобу, та і його деталей або доказ відмови від надання пояснення.

Отже, факт неналежної експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу під час його використання не встановлений, не визначений конкретно і не доведений, а є лише припущенням щодо дій відповідача.

Наявні в справі окремі документи щодо контролю технічного стану автомобіля, рахунки на оплату ремонту автомобіля, по-перше, жодним чином не пов`язуються відповідним обґрунтуванням позивачем з обставинами щодо неналежної експлуатації транспортного засобу саме ОСОБА_1 , а не іншими особами у віданні яких міг перебувати транспортний засіб у період з 13.04.2020 по 16.04.2020 включно, не фігурують у складених ним документах, не описуються ними, не вказують на конкретні факти неналежної експлуатації автомобіля, не розшифровуються позивачем щодо конкретних фактів тощо; по-друге, всі технічні документи не стосуються періоду з 06.09.2017 по 13.04.2020, періоду за яким саме за ОСОБА_1 , був закріплений автомобіль Volkswagen Polo Sedan, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Наведене вказує на те, що вимогу ПП «АДЛЄР» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків на суму 66868,86 грн., не можна визнати обґрунтованою та доведеною, позивач у цій частині ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд не в праві перебирати на себе функцію подання доказів. Суд уповноважений перевірити обґрунтованість та законність вимог позивача, проте не здійснювати формулювання таких вимог.

Про наявність будь-яких перешкод для подачі доказів позивачем не заявлялось. Наявність таких перешкод не вбачається і з наявних матеріалів справи.

Відтак, для застосування положень ст.130 ч.1, ст.135-3 ч.ч.1,2, ст.136 КЗпП України, ст.22 ч.1, ч.2 п.1, ч.3, ст.1166 ч.1 ЦК України з метою стягнення з відповідача на користь позивача шкоди в розмірі 66868,86 грн. суд належних підстав не має, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, за результатом розгляду справи судові витрати слід покласти на позивача, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст.130, ч.1,2 ст.135-3, ст.136 КЗпП України, ст.22, ч.1 ст.1166 ЦК України, ст. ст. 12, 76, 83, 89, 92, 141, 263- 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в задоволенні позову Приватного підприємства "АДЛЄР" (місцезнаходження: м.Житомир, вул.Авіаторів, буд.9, ) до ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.