Провадження №2/359/299/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Дідок Валентини Василівни, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який є боржником у виконавчому провадженні №55229314 з примусового виконання виконавчих листів Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів. При цьому, позивачу стало відомо, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві приватної власності, вже зареєстрована за ОСОБА_2 . Реєстрація права власності ОСОБА_2 була здійснена приватним нотаріусом Дідок В.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4413211 від 29 листопада 2018 року. Під час вчинення реєстраційних дій існували суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Незважаючи на це, приватний нотаріус Дідок В.В. зменшила частку в нерухомому майні, яка належала позивачу з цілої частини до Ѕ, в результаті чого власником Ѕ частини квартири стала невідома особа. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дідок В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44313211 від 29 листопада 2018 року, яким зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В ході підготовчого провадження ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, якою просила: визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 29 листопада 2018 року серії ННК №296865, зареєстроване в реєстрі за №575, видане приватним нотаріусом Дідок В.В., а також визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дідок В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44313211 від 29 листопада 2018 року, яким зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.50).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання (т.2 а.с.42-43), ОСОБА_2 залучено до участі в розгляді цивільної справи в якості співвідповідача.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.105).

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні, з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Представник відповідача приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дідок В.В. - Куксюк А.Л. надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 16 серпня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а також, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року за поданням приватного виконавця була визначена частка боржника ОСОБА_3 в розмір Ѕ частини у спільному майні подружжя. Тому доводи ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_3 не був власником квартири не відповідають дійсності. Враховуючи ту обставину, що треті торги з продажу Ѕ частини квартири, яка належить ОСОБА_3 не відбулися, а стягувач ОСОБА_2 виявила бажання залишити за собою непродане майно. У зв`язку з цим приватним виконавцем був складений акт та постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, які станом на день пред`явлення позову не є скасованими та не визнані недійсними. Тому доводи ОСОБА_1 про те, що її частку в квартирі було зменшено приватним нотаріусом Дідок В.В. у спосіб, не передбачений законом, також не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надав до суду відзив на позовну заяву, яким просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі з підстав аналогічних, які зазначені у відзиві на позовну заяву приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дідок В.В.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Натомість його представник ОСОБА_6 підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_1 , згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19996198 від 26 серпня 2008 року та копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 серпня 2008 року (т.1 а.с.15,16).

Разом з цим, в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В. перебуває зведене виконавче провадження №55229314 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 1890651 гривень 75 копійок та судового збору у розмірі 3228 гривень 54 копійки (т.1 а.с.85-86).

В межах вказаного виконавчого провадження тричі проводились електронні торги з реалізації спірної частки нерухомого майна, а саме Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , проте були визнані такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю купівельного попиту. Після цього, на підставі постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 28 листопада 2018 року (т.1 а.с.59-60) та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 28 листопада 2018 року (т.1 а.с.61) нереалізоване майно було передано ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу у розмірі суми боргу 218219 гривень 40 копійок.

Вказаний акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу став підставою для видачі приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дідок В.В. свідоцтва від 29 листопада 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №575, яке посвідчує право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.57).

В подальшому приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дідок В.В. здійснила державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44313211 від 29 листопада 2018 року (т.1 а.с.58).

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» а також Законом України «Про нотаріат».

V. Норми права та стала судова практики, якими суд керується при вирішенні спору.

а. норми матеріального права.

Згідно ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

За змістом п.4 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, в тому числі , видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16-ц (провадження №14-529цс19) поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена». Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яке може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 29 січня 2020 року у справі №922/900/19, від 13січня 2020 року у справі №910/24473/16, від 17 квітня 2019 року у справі №916/641/18, від 12 червня 2019 року у справі №916/1986/18 та від 10 квітня 2018 року у справі №927/849/17, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Отже, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує у його сторін прав, а відтак свідоцтво як посвідчувальний документ втрачає свою юридичну силу і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

б. норми процесуального права.

У відповідності до абз.2 ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року за поданням приватного виконавця Жаботинського І.В. була визначена частка боржника ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частини у спільному майні подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 26 серпня 2008 року. Вказана ухвала залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року (т.1 а.с.69-71, 70-77).

За таких обставин, суд вважає, що оскільки частка у праві спільної часткової власності є окремим об`єктом цивільних прав і вона може бути передана стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкту нерухомого майна. Тому приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дідок В.В. з дотриманням вимог чинного законодавства видала ОСОБА_2 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися, а також здійснила державну реєстрацію права власності на Ѕ частку в спірному нерухомому майні.

При цьому, судом критично сприймаються доводи позивача стосовно того, що приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дідок В.В. не було проаналізовано суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, чим порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», зокрема ту обставину, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно саме ОСОБА_1 є єдиним власником спірного нерухомого майна.

Оскільки, за змістом п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» у випадку наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями це є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Разом з цим, положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» не передбачає, що у випадку наявності вказаних суперечностей, це є підставою для визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися.

Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах цивільної справи відсутні відомості з приводу того чи оскражувались позивачем акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу як підстава виникнення права власності ОСОБА_2 на частку в спірному нерухомому майні. Таким чином на даний час правомірність набуття права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно не спростовано.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про придбання ОСОБА_2 майна з прилюдних торгів від 29 листопада 2018 року, відповідно підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на частку в нерухомому майні, що є похідною позовною вимогою.

VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (т.1 а.с.10) вбачається, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись п.6 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат», п.4 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, абз.2 ч.1 ст.19, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.4 ст.82, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду - 18 грудня 2020 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський