Придніпровський районний суд м.Черкаси
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Справа № 711/7612/19
Номер провадження2/711/494/20
30 січня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси
В складі: головуючого судді Демчик Р.В.
при секретарі Бузун Л.В.
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Руденко Юлії Вікторівни до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_2 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позов обґрунтовують тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.12.2018р., вона є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами та Ѕ частини земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2019р. позивач придбала іншу Ѕ частину зазначеного вище житлового будинку з надвірними спорудами та Ѕ частину земельної ділянки.
Таким чином, позивач є одноособовим власником вище вказаного житлового будинку та земельної ділянки на якій він знаходиться.
Згідно адресної картки за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 1985р.н., ОСОБА_5 , 2008р.н. та відповідачка ОСОБА_6 , 1992р.н.
Проте, як зазначає позивач, відповідач за зареєстрованим місцем проживання не мешкає з 2005 року, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в помешканні не має і взагалі будинком не цікавиться. Місце фактичного проживання та перебування позивачу не відоме.
Також позивач вказує, що перешкод в користуванні жилим приміщенням а ні вона, а ні інші члени сім`ї, відповідачу не чинили.
З огляду на викладене вище та посилаючись на ст.ст. 316, 317, 405 ЦК України, ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, позивач просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 02.10.2019р. провадження у даній справі відкрито та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в позовному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивач є одноособовим власником житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки на якій він знаходиться, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18.12.2018р. (а.с.9, 10) та договору купівлі-продажу Ѕ частини в праві спільної часткової власності житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель від 29.08.2019р. (а.с. 11-12).
Як вбачається з адресної картки, відповідач ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання за вищезазначеною адресою (а.с.8). Адреса зареєстрованого місця проживання відповідача також підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 27.09.2019р. наданими на запит суду (а.с. 22).
Разом з тим, як вбачається з актів опитування сусідів від 08.11.2017р. №562, від 12.09.2019р. №316 та від 29.10.2018р. №539 складеного СНМ «Калинковий», ОСОБА_3 за адресою зареєстрованого місця проживання з 2005 року не проживає. (а.с.15, 16, 17).
Зазначене також було підтверджено в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що ОСОБА_3 дійсно з 2005 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Особистих речей у цьому будинку не має. Житлово-комунальні послуги не сплачує і на даний час її місце знаходження чи перебування їй не відоме.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Таким чином відповідач набув право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як член сім`ї власника житлового будинку.
Частиною 2 статті 405 ЦК передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання вже майже п`ятнадцять років, не користується цим житлом і не виконує обов`язків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.
Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. справа №6-57цс11.
Отже позивачами обраний належний спосіб захисту, який передбачений ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
У пункті 39 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Враховуючи, що відповідач відсутня протягом п`ятнадцяти років за місцем свого проживання, не користується житловим приміщенням, не виконує обов`язки наймача житла і не може в добровільному порядку знятися з зареєстрованого місця проживання, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, то суд враховує відсутність в матеріалах справи будь-яких клопотань з боку позивача про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 316, 405, 526, 815 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Руденко Юлії Вікторівни до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи не зазначений) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Р. В. Демчик