Справа № 522/2893/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
під головуванням судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 87,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Відповідно до акту обстеження спірного приміщення встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 87,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , використовується двірниками КП ЖКС «Портофранківський» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Листом від 21.12.2018 р. № 774 КП ЖКС «Портофранківський» повідомило позивача, що спірне приміщення використовується працівником комплексного прибирання ВД № 1 КП ЖКС «Портофранківський» ОСОБА_1 в якості житла.
Оскільки відповідачі займають спірне приміщення без будь-яких дозвільних документів на це, позивач вважає, що вони мають бути виселені з нього, що і стало приводом для звернення до суду.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у письмовій заяві, поданій до суду, підтримав позов та просив слухати справу за його відсутністю. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надали.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст.280-281 ЦПК України.
Представник третьої особи до суду не з`явився, був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю..
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 87,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.11.2008 р. (а.с. 7), виданим на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005 р. № 123, право власності на яке зареєстроване комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2008 р. № 21115949 (а.с. 8) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 14).
Відповідно до акту обстеження спірного приміщення, підписаного старшим інспектором відділу ІР Потаповим Д.Д., незацікавленими особами - ОСОБА_3 , ОСОБА_4, погодженим директором КУ «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» Головним Р.І., 05.11.2018 р. було встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 87,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , використовується двірниками КП ЖКС «Портофранківський» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 29-30).
Листом від 21.12.2018 р. № 774 КП ЖКС «Портофранківський» повідомило позивача, що спірне приміщення використовується працівником комплексного прибирання ВД № 1 КП ЖКС «Портофранківський» ОСОБА_1 в якості житла (а.с. 31).
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР (далі - Закон М280/97-ВР) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Частиною п`ятою ст. 16 Закону М280/97-ВР передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з ст. 18-1 Закону М280/97-ВР орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Частиною п`ятою ст. 60 Закону №280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Відповідно до п. 1.1. Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-VI (зі змінами №2752-VI від 19.02.2013 р.) (далі - Положення) Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент) є виконавчим органом Одеської міської ради (далі - Рада).
Згідно з п. 1.2. Положення Департамент наділяється міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста та щодо реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства. Визначення меж повноважень та умов їх здійснення регулюється зазначеним Положенням.
Відповідно до п.п. а) п. 2.1.1 Положення основним завданням Департаменту є у сфері управління комунальною власністю реалізація місцевої політики у сфері управління комунальною власністю.
Згідно з п. 2.2.1.1., 2.2.1.2. та 2.2.1.20. Департамент проводить єдину політику управління комунальним майном територіальної громади м. Одеси, здійснює облік, інвентаризацію комунального майна, що знаходиться в управлінні Департаменту, виконавчих органів Одеської міської ради та комунальних підприємств, забезпечує контроль за його використанням і збереженням. Здійснює контроль за ефективним використанням майна, що належить територіальній громаді м. Одеси на праві комунальної власності та закріплене за комунальними підприємствами на праві господарського відання або на праві оперативного управління, здійснює облік нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади м. Одеси на території міста, вносить міській раді та її виконавчому комітету пропозиції щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади м. Одеси.
Згідно з п. 3.2. Департамент має право у встановленому порядку набувати майнові та немайнові права, укладати договори в межах своєї компетенції, вести претензійно-позовну роботу в межах своїх повноважень.
За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з положенням статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Водночас за змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У розумінні приписів наведеної норми власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
Суттєвою підставою негаторного позову є факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.
Судом не встановлено наявність між позивачем і відповідачем договірних відносин щодо користування (оренди) спірним майном.
Тривалий час після видачі Одеській міській раді свідоцтва про право власності та реєстрації його за Одеською міською радою (2008 рік) органи місцевого самоврядування не користувались та не розпоряджались спірним майном.
Позивачем не надано доказів, що Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради пред`являли до відповідачів вимоги щодо звільнення приміщення підвалу загальною площею 87,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з необхідністю користування або розпорядження спірним майном. Лише у позовній заяві Департамент комунальної власності Одеської міської ради заявив про свої права, пред`явивши позов про виселення.
Тому суд визнає недоведеною протиправність поведінки відповідачів, тобто вчинення ними дій, спрямованих на порушення прав позивача, та приходить до висновку про необґрунтованість і передчасність позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2011 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).
Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»).
Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції(рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини»; рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» та рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії»).
За таких обставин виселення відповідачів з приміщення, яке є їхнім єдиним житлом, порушує вказані вище заборони.
На підставі зазначеного, суд відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись вимогами ст.ст. 76, 263-265, 353 ЦПК України,
У задоволенні позовної заяви Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Л.С. Єршова