Провадження №2/523/1075/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката Шкрібляк М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2015 р. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору даруваннявід 04 листопада 2010 року, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар домоволодіння, що знаходиться в місті Одесі, Хаджибейська дорога під номером «241-Б», та складається в цілому з житлового будинку з черепашника літ."О", загальною житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м. та надвірних споруд : №1-4-огорожа, розташоване на земельній ділянці 359 кв.м.. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 зазначене домоволодіння, на яке набула право власності на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2009 року справа №2-5155/09, яке набрало чинності 08.12.2009 р. та зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_6 про визнання права власності та поділ домоволодіння, зустрічним позовом ОСОБА_6 (правонаступник ОСОБА_4 ) до ОСОБА_5 про визнання права власності на реконструйовані будинки скасовано, та ухвалено нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивачі зазначають, що станом на 07 вересня 2010 року за ОСОБА_4 не зареєстровано право власності чи право користування земельною ділянкою , згідно даних Центру Державного земельного кадастру м.Одеси. На момент укладання спірного договору дарування та на теперішній час, дане домоволодіння складається в цілому з житлового будинку з пінопластових цеглин залитих бетоном літ."О", загальною площею 76,1 кв.м., та житлового будинку з черепашника літ."Г" загальною площею 11,2 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м., та відсутність надвірних споруд №1-4-огорожа, що підтверджено план-схемою з технічного паспорта від 10.06.2009 р. та протоколом обстеження в рамках кримінального провадження за №0002434.

Крім того, позивачі зазначають, що в 2010 році спірне домоволодіння не було зареєстровано , як це вимагають норми ст.ст.182ч1 і ст..331ч2 ЦК України. ОСОБА_4 не була власником даного домоволодіння, також будь-яких законних прав на земельну ділянку вона не мала.

Позивачі зазначають, що матеріали, використанні ОСОБА_3 при будівництві споруди під літ "О" та кошти витраченні, належать ОСОБА_3 , тому що він побудував споруду під літ."О", що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .. Будівлі під літ. «О,Р,С» не прийняті в експлуатацію відповідними органами.

06 жовтня 2009 р. ОСОБА_3 і ОСОБА_1 уклали договір, підписаний ОСОБА_2 , відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримав повну вартість від ОСОБА_1 за річ під літ . «О», створену з використанням будівельних матеріалів.

Однак, об`єкт під літ. «О» не був прийнятим в експлуатацію, майнові права на будівельні матеріали та обладнання, за допомогою яких збудовано об`єкт під літ. «О» перейшли до позивачів, оскільки вони купили річ, що не прийнята до експлуатації на теперішній час.

На підставі викладеного, позивачі просили визнати недійсним договір дарування від 04 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Таранською А.М. і зареєстрований у реєстрі за №10008, згідно якого ОСОБА_4 (ІПН № НОМЕР_1 ) подарувала, а ОСОБА_3 (ІПН № НОМЕР_2 ) прийняв в дар домоволодіння, що знаходиться в місті Одесі, Хаджибейська дорога під номером «241-Б», та складається в цілому з житлового будинку з черепашника літ. «О», загальною житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м. та надвірних споруд : №1-4-огорожа, вищевказане домоволодіння з надвірними спорудами розташоване на земельній ділянці 359 кв.м. (Т.1, а.с.1-5)

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси 25.03.2016р. позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним було задоволено. Судом визнано недійсним договір дарування від 04 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Таранською А.М. і зареєстрований у реєстрі за №10008, згідно якого ОСОБА_4 (ІПН № НОМЕР_1 ) подарувала, а ОСОБА_3 (ІПН № НОМЕР_2 ) прийняв в дар домоволодіння, що знаходиться в місті Одесі, Хаджибейська дорога під номером «241-Б», та складається в цілому з житлового будинку з черепашника літ. «О», загальною житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м. та надвірних споруд : №1-4-огорожа, вищевказане домоволодіння з надвірними спорудами розташоване на земельній ділянці 359 кв.м. (Т.1, а.с.116-119)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.07.2016р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2016 року було залишено без змін. (Т.1, а.с.196-199)

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2018р. рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року було скасовано та справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У вищевказаній постанові Верховним Судом було встановлено, що позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які не були сторонами спірного договору, невірно визначено спосіб захисту, а можливий спосіб захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Окрім того, судами не досліджено зібрані у справі докази, а саме рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року, що набрало законної сили та є преюдиційним (частина третя статті 61 ЦПК України, у редакції 2004 року, частина четверта статті 82 ЦПК України), яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , агентства нерухомості «Кумір» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житла відмовлено. (Т.1, а.с.235-239)

Ухвалою суду від 26.04.2018р. було відкрито загальне позовне провадження по справі та підготовче судове засідання було призначено на 08 червня 2018р. о 10.40. (Т.2, а.с. 11-12)

08 червня 2018р. відбулось перше судове засідання на яке з`явилась позивачка ОСОБА_1 , в процесі розгляду справи позивачка просила відкласти розгляд справи, оскільки відносно неї вчинені насильницькі дії. (Т.2, а.с. 14)

Наступне судове засідання було призначено на 20.09.2018р. о 11.30, у дане судове засідання з`явилась позивачка ОСОБА_1 , а представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 , подав заяву про відкладення розгляду справи, оскільки він не отримував судової повістки. (Т.2., а.с. 24)

У зв`язку із чим, було оголошено перерву на 05.11.2018р. о 12.00..

05.11.2018р. о 12.00 в судове засідання сторони не з`явились, у зв`язку із чим, було оголошено перерву на 10.12.2018р. о 14.00..

09.11.2018р. до суду надійшла заява від позивачки ОСОБА_1 в якій вона повідомляла, що не мала можливості з`явитись в судове засідання 05.11.2018р. у зв`язку з хворобою. (Т.2., а.с. 38)

Однак 10.12.2018р. сторони також не з`явились у зв`язку із чим, було оголошено перерву на 05.02.2019р. о 15.00. (Т.2, а.с. 39)

05.02.2019р. відбулось підготовче судове засідання на якому були присутні позивачка ОСОБА_1 , а також представник відповідача ОСОБА_9 .

Ухвалою суду від 05.02.2019р. клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі було залишено без задоволення. (Т.2., а.с. 49)

В процесі підготовчого судового засідання було оголошено перерву на 04.04.2019р. о 11.30., з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав.

Однак 04.04.2019р. сторони також не з`явились, у зв`язку із чим, було оголошено перерву на 17.04.2019р. о 10.00. (Т.2, а.с. 59)

16.04.2019р. до суду надійшла заява від адвоката Христюк Ю.Г. про надання йому можливості ознайомитись з матеріалами справи, а також перенести розгляд справи, який було призначено на 17.04.2019р. о 10.00 (Т.2., 61-62)

17.04.2019р. сторони також не з`явились у зв`язку із чим, було оголошено перерву на 23.07.2019р. о 11.00. (Т.2, а.с. 63)

В судовому засіданні 23.07.2019р. від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючого по справі судді Кисельова В.К.. (Т.2., а.с. 66)

Ухвалою суду від 23.07.2019р. клопотання ОСОБА_1 про відвід головуючого по справі судді Кисельова В.К. було залишено без задоволення та заяву про відвід передано на авторозподіл. (Т.2, а.с. 78-79).

Ухвалою суду від 23.07.2019р. клопотання ОСОБА_1 про відвід головуючого по справі судді Кисельова В.К. було залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 26.07.2019р. було поновлено провадження по справі та розгляд справи призначено на 30.07.2019р. о 12.00 (Т.2, а.с. 82)

В судове засідання 30.07.2020р. з`явилась позивачка ОСОБА_1 , яка просила відкласти розгляд справи, оскільки вона відмовилась від адвоката Христюка Ю.Г., а також їй необхідний перекладач. У зв`язку з даними обставинами, судом оголошено перерву на 13.08.2019р. о 15.00.

13.08.2019р. до суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 про зміну предмету позовних вимог. (Т.2., а.с. 89)

У змінених позовних вимогах позивачі посилаються на наступні обставини. Так, в 2009 році ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до фірми нерухомості "Кумир". Фірма запропонувала позивачам для придбання об`єкт нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 , далі був укладений договір авансу на суму 2500 доларів США з ОСОБА_3 , так само фірма отримала 1300 доларів США за надані послуги. Нотаріальне оформлення повинно було статися в термін зазначений в договорі авансу. В жовтні місяці 2009 року, ОСОБА_3 (представлявся продавцем - будівельником) введенням в оману за допомогою надання фальсифікованих фактів, документів і обставин запропонував скласти договір між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ним, відповідно до умов якого останній отримав від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повну вартість за споруду під літ. "О" та «Г» по АДРЕСА_1 , створену з використанням будівельних матеріалів. Пізніше з`ясувалася, що ОСОБА_3 , продав ці будинки за шахрайською схемою і документи, що підтверджують його право власності сфальсифіковані. Матеріали, використані ОСОБА_3 при будівництві споруди підліт. «О», та кошти, витрачені на будівництво, належать останньому, тому що він побудував споруду підліт. «О».

Далі ОСОБА_3 залучає третіх осіб для оформлення на них право власності на вказаний будинок під літ. "О" і приховувану будову під літ. "Г" шляхом використання судових рішень. Таким чином ОСОБА_4 набула право власності в цілому з житлового будинку з черепашника літ. «О», загальною житловою площею 30,1 кв. м, загальною площею 82,3 кв. м та надвірних споруд: № 1-4 - огорожа, та розташоване на земельній ділянці 359 кв. м., будинок під літ «Г" незаконно визнали зруйнованим на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року.

27.04.2015 року в прокуратуру було подано клопотання про ознайомлення з кримінальним провадженням, у зв`язку з чим, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 маючи копію рішення Суворовського суду від 27.11.2009 року за № 2-5155/09 в якому ОСОБА_4 є власником домоволодіння під літ. «О» подали апеляційну скаргу, тому що були порушені майнові права ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі цього будівництва. Матеріали, що використовувалися при будівництві належать власникові ОСОБА_3 , тому що він побудував споруду літ. «О» за свої власні кошти, що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_3 з кримінального провадження, та протоколами допитів ОСОБА_4 в яких вона стверджує що не є власником споруда літ. «О», земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Чинним законодавством передбачено процедуру прийняття до експлуатації новоствореного майна, порядок проведення державної реєстрації та оформлення права власності на нього, яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було дотримано. Майнові права на будівельні матеріали та обладнання, за допомогою яких збудовано об`єкт підліт. «О», перейшли до ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , оскільки вони купили річ, що не прийнята до експлуатації.

03.09.2015 року Апеляційний суд Одеської області ухвалив рішення яким, скасував рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2009 року по цивільній справі №2-5155/09 про визнання права власності на будинок під літ. "О", дане рішення підтверджено ВССУ, так як власники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 речі під літ. «О», мали підстави порушеного ОСОБА_4 , права власності, звернулися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення ч.2 ст. 386 ЦК.

Позивачі вважають, що законною підставою того, що вони є єдиними власниками спірного приміщення є рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2013 року, що набрало законної сили та є преюдиційним (частина третя статті 61 ЦПК України, у редакції 2004 року, частина четверта статті 82 ЦПК України), яким у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , агентства нерухомості «Кумір» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_10 про виселення без надання іншого житла відмовлено. Позивачі стверджують, що договір купівлі - продажу вони дійсно фізично не могли надати суду, оскільки ОСОБА_3 відмовився його укладати. При цьому, позивачі вважають, що суд прийняв до уваги те, що вони не можуть бути протиправно позбавлені права власності.

Окрім того, позивачі вважають, що законною підставою того, що вони є єдиними власниками майна і мають право вимагати від ОСОБА_3 своє майно є рішення апеляційного суду від 03.09.2015 (року №22-ц/785/5407/15, що набрало законної сили та є преюдиційним, в якому вказано що згідно договору ОСОБА_3 продав та ОСОБА_2 , купив будинок за адресою: АДРЕСА_1 , також Суворовський суд розглядаючи дану справу не залучив вищевказану особу до участі, чим порушив права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Позивачі також дізнались, що 04 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого, остання подарувала домоволодіння по АДРЕСА_1 , що складається в цілому з житлового будинку з черепашника літ. «О», загальною житловою площею 30,1 кв. м, загальною площею 82,3 кв. м. та надвірних споруд: № 1-4 - огорожа, та розташоване на земельній ділянці 359 кв.м..

На момент укладення договору дарування та на теперішній час домоволодіння складалося в цілому з житлового будинку з пінопластових цеглин залитих бетоном літ. «О», загальною площею 76,1 кв.м., та житлового будинку з черепашника літ. «Г» загальною житловою площею 11,2 кв.м., загальною площею 20,8 кв.м., та відсутність надвірних споруд № 1-4- огорожа. Даний факт підтверджується протоколом обстеження слідчим з кримінального провадження № 0002434, а також графічною частиною технічного паспорту за 10.06.2009 рік.

Відчужувати об`єкт може тільки власник, однак ОСОБА_4 на підставі рішення Суворовського районного суду від 27.09.2009 року за № 2-5155 /09, яке було скасоване 03.09.2015 року Апеляційний суд Одеської області, не мала законного права на відчуження.

У 2010 році об`єкт нерухомого майна, якій зазначений літ. «О» загальною площею 76,1 кв.м, що знаходиться АДРЕСА_1 не мав державної реєстрації, тобто ОСОБА_4 не була власником зазначеного будинку, а тому право власності, користування на земельну ділянку вона теж не мала.

Будинок під літ. "Г" належав ОСОБА_11 . В рамках кримінального провадження була витребувана інвентаризаційна справа на будови по АДРЕСА_1 , в якій вказано власника будівлі під літ. " ОСОБА_12 , однак після її смерті син - ОСОБА_13 не оформив спадщину.

Позивачі вважають, що вони є належними власниками спірного будинку під літ. «О», оскільки вони постійно володіють даним будинком маже 10 років, що підтверджується довідкою з СОМ, технічним паспортом, оплачують комунальні послуги.

За твердженням позивачів, вони права померлих ОСОБА_11 і ОСОБА_14 не порушували, оскільки у 1983 року після смерті ОСОБА_11 на спадкове майно ніхто не претендував. Окрім того, не були порушені майнові права ОСОБА_4 і ОСОБА_3 оскільки вони не мають право на будівельні матеріали будинку під літ. «О».

На підставі викладеного, позивачі просять витребувати об`єкт нерухомості розташований по АДРЕСА_1 , під літ. "О" із незаконного володіння ОСОБА_3 , а також стягнути судові витрати. (Т.2, а.с. 89-96)

Ухвалою суду від 13.08.2019р. було прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позовних вимог у формі уточненої позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, а також змінено процесуальний статус ОСОБА_4 з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача. (Т.2,. а.с. 126-127)

В зв`язку з прийняттям до розгляду уточнених позовних вимог судом було оголошено перерву на 07.10.2019р. о 12.00. (Т.2., а.с. 128)

В судове засідання 07.10.2019р. з`явилась позивачка ОСОБА_1 , однак у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання судових повісток відповідачами, судом оголошено перерву на 17.10.2019р. о 15.30.

В судове засідання з`явились позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , однак у зв`язку з неявкою відповідачів судом оголошено перерву на 22.10.2019р. о 14.00. (Т.2, а.с. 135)

Ухвалою суду від 22.10.2019р. було закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду на 16.12.2019р. о 14.30. (Т.2., а.с. 140)

В судове засідання з`явились позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , однак у зв`язку з неявкою відповідачів судом оголошено перерву на 16.01.2020р. о 14.00. (Т.2, а.с. 135)

В процесі розгляду справи позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Так вони пояснили, що в 2009 році вони звернулися до фірми нерухомості "Кумир" з метою придбання майна. Фірма запропонувала позивачам для придбання об`єкт нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 , далі був укладений договір авансу на суму 2500 доларів США з ОСОБА_3 , так само фірма отримала 1300 доларів США за надані послуги. Нотаріальне оформлення повинно було статися в термін зазначений в договорі авансу. В жовтні місяці 2009 року, ОСОБА_3 за допомогою надання фальсифікованих фактів, документів і обставин запропонував скласти договір, відповідно до умов якого останній отримав від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повну вартість за споруду під літ. "О" та «Г» по АДРЕСА_1 , створену з використанням будівельних матеріалів. Пізніше з`ясувалось, що ОСОБА_3 , продав ці будинки за шахрайською схемою і документи, що підтверджують його право власності сфальсифіковані. В зв`язку з даними обставинами вони звернулись до правоохоронних органів, які розслідують факти шахрайства.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Шкрібляк М.І. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, а також пояснила, що їй особисто невідомо про факт продажу нерухомого майна, а також про факти передачі коштів позивачами відповідачу. В той же час, вона пояснила, що позивачі не мають право на звернення з вищевказаним позовом, оскільки обрали невірний спосіб захисту своїх прав.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації, а також через оголошення на сайті суду.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 16 вересня 2009р. між ОСОБА_15 («Покупець») та СПД «Кукурудзяк ОСОБА_16 Юхимович («Посередник») був укладений договір авансу, відповідно до якого, ОСОБА_15 («Покупець») передала, а СПД « ОСОБА_17 («Посередник») прийняв у рахунок продажу об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , аванс у суму 2500 доларів США. В договорі також було зазначено, що вартість об`єкту продажу складає суму у розмірі 33000 доларів США, а суму що залишається до внесення дорівнює 31500 доларам США. В даному договорі авансу встановлено, що повний розрахунок та нотаріальне посвідчення договору повинно бути здійснено до 16 листопада 2009р.. (Т.2, а.с.165)

Відповідно до акту-приймання коштів від 05 жовтня 2009р. покупець ОСОБА_2 («Покупець») передав, а СПД «Кукурудзяк Валентин Юхимович» («Виконавець») отримав суму у розмірі 35500 доларів США у якості коштів необхідних для виконання доручення за договором, для сприяння «Покупцю» у придбанні об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . (Т.2., а.с. 166)

06 жовтня 2009р. між ОСОБА_3 («Продавець») та ОСОБА_2 («Покупець») та СПД «Кукурудзяк Валентином Юхимовичем («Посередник») був укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 («Продавець») зобов`язується продати, а ОСОБА_2 («Покупець») зобов`язується придбати будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96 кв.м.. Вартість будинку сторони оцінили у розмірі 35500 доларів США. Відповідно до 2.2. договору Покупець передає Продавцю в день укладення договору суму у розмірі 35500 доларів США. (Т.2., а.с . 167-168)

07 жовтня 2009р. між ОСОБА_3 («Продавець») та ОСОБА_2 («Покупець») було укладену додаткову угоду до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно умов цієї угоди ОСОБА_2 («Покупець») передає ОСОБА_3 («Продавець») суму у розмірі 2500 доларів США в момент підписання угоди для додаткових робіт (за бажанням «Покупця») обєкту нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Повна вартість об`єкту складає суму у розмірі 38000 доларів США. (Т.2, а.с. 169)

02.02.2010р. між ОСОБА_3 («Продавець») та ОСОБА_2 («Покупець») було укладену ще одну додаткову угоду до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно умов цієї угоди ОСОБА_3 («Продавець») зобов`язується продати, а ОСОБА_2 («Покупець») зобов`язується придбати будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96 кв.м., а договір купівлі-продажу укласти у термін до 01.03.2010р.. (Т.2, а.с. 170-171)

Вищевказані обставини судом встановлені під час огляду в судовому засіданні цивільної справи №523/2526/13-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , агентство нерухомості «Кумір» про визнання договору купівлі-продажу дійсним про визнання права власності. (Т.2, 164)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.11.2013р. по цивільній справі №523/2526/13-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , агентство нерухомості «Кумір» про визнання договору купівлі-продажу дійсним про визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 та зобов`язання зареєструвати право власності було залишено без задоволення, а також зустрічний позов - ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про виселення з домоволодіння АДРЕСА_2 , без надання іншого житла також було залишено без задоволення. Вирішуючи дану справи суд, виходив з того, позивачі не надали належних доказів укладання з відповідачем саме договору купівлі-продажу нерухомого майна, а надали лише попередній договір від 06.10.2009 року про укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна та додатковий договір до нього, де Розділом 2 передбачено, що сторони зобов`язані до 4-го кварталу в майбутньому укласти договір купівлі-продажу. Вказаний договір між сторонами укладений не був, доказів укладання вказаного договору суду не надано. Окрім того, зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів зайняття ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 вказаного домоволодіння. (Т.2, а.с. 173-174)

Вищевказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013р.. В даній ухвалі також було зазначено, сторони дійсно уклали попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому сторонами не були враховані вимоги ст.635 ЦК України стовно того, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Порушення вимоги про форму попереднього договору тягне його недійсність (нікчемність). Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В останній редакції свого позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 просили суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_2 дійсним та таким, що відбувся 06 жовтня 2009 року з пролонгацією 02 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також поручителем у вигляді директора СПД АН «Кумір» Кукурудзюка В.Е. На підставі ст.220 ЦК України.. Вказані вимоги не підлягають задоволенню. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правовчинів недійсними, Вирішуючи спір про визнання правочину який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. (Т.2. а.с. 175-177)

Необхідно відзначити, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.11.2013р., а також ухвала апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013р. не була оскаржена в касаційному порядку.

В судовому засіданні, а також у заявлених підставах позовних вимог, позивачі вважають, що у них виникло право власності на будинок під літ. «О», що розташований АДРЕСА_2 , який фактично має адресу АДРЕСА_2

Судом встановлено, право власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості, що розташований АДРЕСА_2 під літ. «О», який фактично має адресу АДРЕСА_2 ніколи не було зареєстровано.

Суд вважає, що відсутні підстави для виникнення у позивачів права власності на спірний об`єкт з наступних підстав.

Так станом на 06 жовтня 2009 року, та 02 лютого 2010 року, тобто датами укладення сторонами попередніх договорів купівлі-продажу нерухомого майна була чинною редакція ЦК України (станом на 05.08.2009р).

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 4 ст. 203 ЦК України було встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом

або домовленістю сторін.

У відповідності до ч 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого

правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.4,5 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в

майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не

встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність

другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого

нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже попередній договір, в якому сторони погодились про продаж нерухомого майна житлового будинку повинний був обов`язково посвідчений нотаріального, однак сторони не дотримались нотаріального порядку посвідчення даного попереднього договору.

Окрім того, сторони не укладали нотаріально посвідченого договору купівлі-продажужитлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_2 або АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд вважає, що договори щодо майбутньої купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами по АДРЕСА_2 , які були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також поручителем у вигляді директора СПД АН «Кумір» ОСОБА_18 є нікчемними, а отже не може бути підставою для виникнення у позивачів права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Суд також враховує той факт, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.11.2013р. по цивільній справі №523/2526/13-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , агентство нерухомості «Кумір» про визнання договору купівлі-продажу дійсним про визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 та зобов`язання зареєструвати право власності було залишено без задоволення.

Отже, в даному випадку позивачі мають право звернутись до суду позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення коштів, які вони передали на виконання попередніх договорів.

Судом також встановлено, що на підставі звернень позивачів здійснюються слідчі дії щодо встановлення наявності ознак шахрайства у діях осіб, які причетні до укладення попередніх договорів. В даному випадку, не виключається право позивачів звернутись з відповідними позовами про відшкодування шкоди, що спричинена незаконними діями.

Суд вважає, що у правовідносинах, які виникли між сторонами неможливо застосувати положення ст.ст. 387, 388 ЦК України з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору даруваннявід 04 листопада 2010 року, за яким ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар домоволодіння, що знаходиться в місті Одесі, Хаджибейська дорога під номером «241-Б», та складається в цілому з житлового будинку з черепашника літ. «О», загальною житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м. та надвірних споруд : №1-4-огорожа, вищевказане домоволодіння з надвірними спорудами розташоване на земельній ділянці 359 кв.м..

Однак право власності на ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості, що розташований АДРЕСА_2 під літ. «О», який фактично має адресу АДРЕСА_2 ніколи не було зареєстровано.

Попередні договори, які були укладені позивачами щодо купівлі-продажу даного об`єкту нерухомості є нікчемними.

Норми ст.ст.15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки позивачі ніколи не були власниками об`єкту нерухомості, що розташований АДРЕСА_2 під літ. «О», який фактично має адресу АДРЕСА_2 , а тому не вони мають право заявляти дані віндикаційні вимоги, у зв`язку з чим, позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1.Позовні вимоги ОСОБА_2 (РНКПП НОМЕР_3 ) , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (РНКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 (РНКПП НОМЕР_1 )

про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме об`єкту нерухомості, що розташований АДРЕСА_2 під літ. «О» залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Повний текст буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 29.01.2020