Справа № 308/7899/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Крегул М.М.

при секретарі Ковач В.Ю..

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали цивільної справи за позовною заявою органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 народила хлопчика. 23.10.2019 року на адресу служби у справах дітей Ужгородської міської ради надійшов лист від комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська дитяча клінічна лікарня» щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 .

В позові позивач зазначає, що протягом тривалого часу проводилась робота спрямована на підвищення батьківського потенціалу матері дитини ОСОБА_3 , було надано консультаційну допомогу щодо реєстрації народження малолітнього ОСОБА_2 ..

Позивач зазначає, що 12.12.2019 року відповідачка ОСОБА_3 звернулась через Центр надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради до міського голови за одержанням адміністративної послуги влаштування дитини до дитячого державного закладу КНП «Обласний будинок дитини», у зв`язку з важкими матеріальними умовами.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.12.2019 року в кімнаті, де проживає матір дитини, умов проживання не створено, відсутнє опалення, ванна і туалет.

Згідно рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 23.12.2019 року № 489 «Про влаштування дитини» малолітнього ОСОБА_2 було тимчасово влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради на повне державне утримання. За час перебування дитини у закладі, відповідачка жодного разу його не відвідувала.

Відповідачку ОСОБА_3 було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак, вона не з`явилася. Зі слів рідних ОСОБА_3 , остання за місцем реєстрації не проживає.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 самоусунулася від виховання та догляду своєї дитини ОСОБА_2 , не приймає жодної участі в житті дитини, не турбується про фізичний та духовний розвиток сина, а тому, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з неї на вористь виконавчого комітету, як Органу опіки та піклування аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому зсіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити з підстав викладених у позовний заяві, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Відзиву у визначений судом строк відповідачка не надіслала. Згідно з ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачкою у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 народила хлопчика ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12 грудня 2019 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 1345.

23.10.2019 року на адресу служби у справах дітей Ужгородської міської ради надійшов лист від комунального некомерційного підприємства «Ужгородська міська дитяча клінічна лікарня» щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 та долучено доповідну записку молодшого дитинства КНП «УМДКЛ» від 07.10.2020 року, з якої слідує, що у відділення молодшого дитинства з пологового будинку переведено малолітнього хлопчика ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У біологічного батька дитини мультирезистентний туберкульоз. За час перебування дитини в лікарні мати за ним не доглядала, хлопчик перебував повністю під опікою медичного персоналу. Мати дитини гр. ОСОБА_3 не завжди йшла на контакт із медперсоналом, грубила, не зовсім правильно сприймала реальність. У палаті була повна антисанітарія, сморід. Мати залишала часто хлопчика самого із пляшкою в роті. Декілька разів медперсонал знаходив хлопчика закритим з головою ковдрою. Мати дитини грудним молоком не годувала, засобів по догляду у неї не було. Зі слів матерів, які знаходились у відділенні гр. ОСОБА_3 продала весь «бейбі бокс». Біологічний батько неодноразово заходив в гості до дитини і матері разом з друзями в нетверезому стані. Мати також зловживає алкоголем. У медперсоналу виникало враження, що мати дитини зловживала не тільки алкоголем, тому що її поведінка була занадто неадекватною. Медперсоналу навіть довелось викликати наряд поліції.

Крім того встановлено, що 12.12.2019 року відповідачка ОСОБА_3 звернулась через Центр надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради до міського голови із заявою за одержанням адміністративної послуги влаштування дитини до дитячого державного закладу КНП «Обласний будинок дитини», у зв`язку з важкими матеріальними умовами.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.12.2019 року в кімнаті, де проживає відповідачка ОСОБА_3 , умов проживання не створено, відсутнє опалення, ванна і туалет.

23.12.2019 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради винесено рішення № 489 «Про влаштування дитини» та було тимчасово влаштовано малолітнього ОСОБА_2 до КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради на повне державне утримання.

Так, з відповіді КНП «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради № 462 від 12.06.2020 року слідує, що за час перебування дитини в закладі мати та інші родичі жодного разу не відвідували його.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статтей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд вважає доведеним, що відповідачка ОСОБА_3 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , не піклується про нього, не забезпечує його матеріально і в подальшому не має наміру цього робити.

Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини ОСОБА_2 , суд вважає, що слід позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

При цьому, суд роз`яснює відповідачу ОСОБА_3 , що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частина 3 ст. 166 Сімейного кодексу України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 164 п. 2 ч.1, 166, 180, 182, 191 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як Органу опіки та піклування аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття

Стягнути з ОСОБА_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 - 840,80 грн судового збору.

Позивач : Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому (88000 м.Ужгород, пл. Поштова, 3, ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено та проголошено 21.12.2020 року о 14 год. 35 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул