Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 175/4219/18

провадження № 61-5221св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарова Вікторія Юріївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року у складі судді Озерянської Ж. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 19 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Городничої В. С.,

Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової В. Ю., ОСОБА_2 про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

№ 121824060 від 24 квітня 2018 року, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Маркаровою В. Ю. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку

АДРЕСА_1 (запис

від 25 жовтня 2017 року № 23051660), на 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:030:0056, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 (запис від 25 жовтня

2017 року № 23052673), та на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0057, площею 0,0561 га, з цільовим

призначенням - для ведення особистого селянського господарства,

по АДРЕСА_1 (запис від 25 жовтня 2017 року № 23052924). Вказував, що він є єдиним власником спірного майна в частці 1/1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно, та його право власності на спірне майно рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року не скасовано, а у витребуванні 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_2 було відмовлено. Тому вважає, що приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Маркарова В. Ю. своїми діями порушила право власності ОСОБА_1 та зареєструвала за ОСОБА_2 нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Маркарової В. Ю. протиправними;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2

на 1/2 частини житлового будинку

АДРЕСА_1 , запис

від 25 жовтня 2017 року № 23051660, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 37801259 від 27 жовтня 2017 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2

на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0056, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 , запис № 23052673 від 25 жовтня 2017 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37805711 від 27 жовтня 2017 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на

1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0057, площею 0,0561 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 , запис від 25 жовтня

2017 року № 23052924, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37806026 від 27 жовтня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 05 лютого 2019 року визнано дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Маркарової В. Ю. протиправними.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2

на 1/2 частини житлового будинку

АДРЕСА_1 , запис

від 25 жовтня 2017 року № 23051660, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37801259 від 27 жовтня 2017 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2

на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0056, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 , запис від 25 жовтня 2017 року № 23052673, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37805711 від 27 жовтня 2017 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на

1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0057, площею 0,0561 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, по

АДРЕСА_1 , запис

від 25 жовтня 2017 року № 23052924, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37806026 від 27 жовтня 2017 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що усупереч вимогам

статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватний нотаріус Маркарова В. Ю. провела реєстрацію нерухомого майна за ОСОБА_2 та порушила вказаними діями право власності на майно за вже зареєстрованим раніше власником ОСОБА_1 . Відновленням порушених прав позивача

є скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2

на 1/2 частки нерухомого майна (житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по

АДРЕСА_1 ).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 05 лютого 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки ОСОБА_1 є єдиним власником спірного майна в частці 1/1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та його право власності на спірне майно апеляційним судом не скасовано, а у витребуванні 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства)

по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_2 було відмовлено, то правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 07 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції належним чином не встановлено фактичних обставин справи. Суди не врахували того, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року у справі № 175/1130/15-ц його апеляційну скаргу задоволено частково. Визнано за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по

АДРЕСА_1

в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня

2017 року виправлено описки у резолютивній частині вступної та резолютивної частин і повного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року: у четвертому абзаці резолютивної частини замість «Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих

по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 », правильно вказати: «Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Вважає, що вищенаведене не є опискою, а фактично спробою змінити зміст рішення суду. Апеляційний суд Дніпропетровської області, зазначивши

в своїй ухвалі від 10 жовтня 2017 року замість: «визначити за

ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку...» замінив на: «Визнати за ОСОБА_2 право 1/2 частку» суттєво зменшує права ОСОБА_2 . Отже, своєю ухвалою від 10 жовтня 2017 року, Апеляційний суд Дніпропетровської області змінив рішення по суті, тим самим порушивши частину другу статті 218 ЦПК України. Тому вважає, що проведення реєстрації права власності за ним є законним.

Судом апеляційної інстанції не враховано висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 638/11034/15-ц (провадження № 61-30699св18).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори

Кобрусєва Л. В., приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркарова В. Ю., управління Держгеокадастру

у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, договорів купівлі-продажу та державних актів на землю, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 19 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв: про право на спадщину за законом

від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстровий

№ 2193); про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 1561 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстровий

№ 2196); про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 на грошові внески

з належними відсотками і усіма видами компенсацій (реєстровий № 2199), виданих державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л. В., закрито.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 ,

ОСОБА_1 про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га по

АДРЕСА_1 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку) від 25 травня 2012 року за реєстровим номером № 377; договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га по АДРЕСА_1 (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) від 25 травня 2012 року за реєстровим номером № 386 та договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 25 травня

2012 року за реєстровим номером № 388, які укладені між ОСОБА_5

в особі її представника ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ; та про витребування з незаконного володіння 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) по

АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 10 жовтня 2017 року виправлено описки у резолютивній частині вступної та резолютивної частин і повного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року: із третього абзацу резолютивної частини виключено фразу «про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 на грошові внески з належними відсотками і усіма видами компенсацій (реєстровий № 2199)»; у четвертому абзаці резолютивної частини замість «Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га

(для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га

(для ведення особистого селянського господарства), розташованих

по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 », правильно вказати: «Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 квітня 2018 року № 121824060, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Маркаровою В. Ю. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (від 25 жовтня 2017 року запис № 23051660), на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0056, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) по

АДРЕСА_1 (запис від 25 жовтня 2017 року № 23052673), та на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0057, площею 0,0561 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, по

АДРЕСА_1 (запис

від 25 жовтня 2017 року № 23052924).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л. В., приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркарова В. Ю., управління Держгеокадастру

у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, договорів купівлі-продажу та державних актів на землю, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 19 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв: про право на спадщину за законом

від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 , на житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстровий

№ 2193); про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 , на земельну ділянку площею 1561 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстровий

№ 2196); про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 , на грошові внески

з належними відсотками і усіма видами компенсацій (реєстровий № 2199) - виданих державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л. В. закрито.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 ,

ОСОБА_1 про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га по

АДРЕСА_1 (цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку) від 25 травня 2012 року за реєстровим номером № 377; договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га по АДРЕСА_1 (цільового призначення для ведення особистого селянського господарства) від 25 травня 2012 року за реєстровим номером № 386 та договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 25 травня

2012 року за реєстровим номером № 388, які укладені між ОСОБА_5

в особі її представника ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ; та про витребування з незаконного володіння 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 10 жовтня 2017 року виправлено описки у резолютивній частині вступної та резолютивної частин і повного рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року: із третього абзацу резолютивної частини виключено фразу «про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 на грошові внески з належними відсотками і усіма видами компенсацій (реєстровий № 2199)»; у четвертому абзаці резолютивної частини замість «Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га

(для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га

(для ведення особистого селянського господарства), розташованих

по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 », правильно вказати: «Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 64,4 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 квітня 2018 року № 121824060, державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Маркаровою В. Ю. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (від 25 жовтня 2017 року запис № 23051660), на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0056, площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для будівництва

та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) по

АДРЕСА_1 (запис від 25 жовтня 2017 року № 23052673), та на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:030:0057, площею 0,0561 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, по

АДРЕСА_1 (запис від 25 жовтня 2017 року № 23052924).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності

є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є нотаріус.

Згідно з пунктом 5 частини п`ятої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус (державний реєстратор) відмовляє у державній реєстрації прав якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 є єдиним власником спірного майна

в частці 1/1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно, та його право власності на спірне майно апеляційним судом не скасовано, а у витребуванні 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх

ОСОБА_2 було відмовлено. Таким чином, приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Маркарова В. Ю. своїми діями порушила право власності ОСОБА_1 та зареєструвала за ОСОБА_2 нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Посилання касаційної скарги на те, що апеляційний суд не врахував висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року

у справі № 638/11034/15-ц (провадження № 61-30699св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені різні фактичні обставини.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 05 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк