Справа № 214/3668/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Печарник З.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 08.06.2018 року звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила 05.09.2018 року, в якому просить суд: визначити для ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 , частки у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши, що ОСОБА_1 належить право власності на ј вказаного житлового будинку з господарчими побудовами, ОСОБА_4 за життя належало право власності на ј частину вказаного житлового будинку з господарчими побудовами; визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину житлового будинку з господарськими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 за життя належала Ѕ частина житлового будинку з господарчими спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що вказаний вище будинок був набутий ОСОБА_4 у власність, коли він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , таке майно вважається набутим ними на праві спільної сумісної власності. Так за життя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в їхній сімї склався визначений порядок користування даним будинком, члени сім`ї володіли ним, сплачували комунальні платежі і вважали, що кожному із них належить по Ѕ частині вказаного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після смерті вона звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на частку у майні, однак отримала відмову, оскільки шлюб з ОСОБА_4 вже розірвано, та рекомендацію звернутись до суду з приводу виділення часток у спільному майні. У зв`язку із чим вона вимушена звернутись до суду для захисту її майнових прав.

Ухвалою суду від 09.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

27.07.2018 року витребувано спадкову справу після смерті ОСОБА_4

26.03.2019 року представником відповідача надано письмовий відзив, в якому не погоджується з позовними вимогами, оскільки побудова літня кухня загальною площею 22,1 кв.м. було побудовано після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , вона не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку із чим просив позовні вимоги задовольнити частково та визначити ОСОБА_2 на праві спадкування за законом на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарчими спорудами: глинобитного жилого будинку «А-1» житловою площею всього будинку 81,40 кв.м., глинобитної л/кухні «Б», шлакоблочних сараїв «В, Г», дерев`яних : сарая «Д», туалету «Е», в/колонки - І, огорожі №1-3 та ѕ частини літньої кухні «1», загальною площею 22,1 кв.м та визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частину вказано житлового будинку та ѕ частини літньої кухні.

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, пред`явлені вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_6 правом на участь в судовому засіданні не скористалася, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині визначення частки та права власності на частку саме будинку визнає та позов просить задовольнити частково.

Третя особа ОСОБА_7 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.02.1983 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 , який було розірвано 21.03.1994 року (а.с. 13).

30.05.1981 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с. 15), та 04.02.1983 року уклала шлюб з ОСОБА_4 та прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_1 », а 28.12.2010 року уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » ( а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13.06.2017 року (а.с.17).

Згідно договору купівлі-продажу від 07.06.1988 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Нестеревою О.М., зареєстрованого у Криворізькому БТІ під №5 стор. 233 запис 28, на праві власності ОСОБА_4 належала Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з: глинобитного жилого будинку «А-1», житловою площею всього будинку 81,40 кв.м., глинобитної л/кухні «Б», шлакоблочних сараїв «В, Г», дерев`яних: сараю «Д» туалету «Е» в/колонки - І, огорожі №1-3 (а.с. 9-11).

Після смерті свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори, для оформленого будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , але отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7), у зв`язку із тим, що на момент смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 вона не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку із цим позивачу запропоновано звернутися до суду.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, оскільки будинок набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя « ОСОБА_10 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Наявності будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності їх часток в спільній сумісній власності в ході судового розгляду не встановлено.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та в силу діючої правової презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, частки ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 в Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 81,40 кв.м. відповідно до договору купівлі-продажу від 07.06.1988 року є рівними та становлять по 1/4 частині за кожним, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визначення частки в нерухомому майні підлягають до задоволенню.

Після його смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на частки спірного житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.06.2017 (а.с. 46), заповітів від імені ОСОБА_4 за його життя не складалось та не посвідчувалось.

Згідно з ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Дослідженням матеріалів спадкової справи № 48-2017, заведеної відносно спадкового майна ОСОБА_4 , встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулась донька ОСОБА_3 та дружина померлого ОСОБА_2 (а.с. 48), які є спадкоємицями першої черги.

Дійсно, в ході судового розгляду встановлено, а обсягом зібраних у справі доказів позивачем доведено, що ОСОБА_4 був за життя власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який було ним придбано у шлюбі з ОСОБА_1 , у зв`язку із чим є спільної сумісною власністю, але право власності було зареєстровано лише на ОСОБА_4 , за життя якого не були виділені частки, то позивач позбавлена фактично оформити своє право власності на ј частку вказаного житлового будинку після смерті ОСОБА_4 на загальних підставах, тому визнання права власності має здійснюватися виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових.

Згідно з ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на викладені обставини, рівність часток, з метою захисту прав позивача та забезпечення їх подальшої реалізації, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити: визначити у праві спільної сумісної власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності становить ј вказаного житлового будинку та частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 становила ј частину та визнати за ОСОБА_1 право влансоті на ј частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач просить покласти всі понесені нею витрати по справі на неї, тому суд не вбачає необхідності у відшкодуванні їх шляхом стягнення з відповідачів.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354, 355, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку, який складається з: глинобитного жилого будинку «А-1», житловою площею всього будинку 81,40 кв.м., глинобитної л/кухні «Б», шлакоблочних сараїв «В, Г», дерев`яних: сараю «Д» туалету «Е» в/колонки - І, огорожі №1-3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становить 1/4 частину та частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину житлового будинку, який складається з: глинобитного жилого будинку «А-1», житловою площею всього будинку 81,40 кв.м., глинобитної л/кухні «Б», шлакоблочних сараїв «В, Г», дерев`яних: сараю «Д» туалету «Е» в/колонки - І, огорожі №1-3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/4 частину.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/4 частину від 1/2 частини житлового будинку, який складається з: глинобитного жилого будинку «А-1», житловою площею всього будинку 81,40 кв.м., глинобитної л/кухні «Б», шлакоблочних сараїв «В, Г», дерев`яних: сараю «Д» туалету «Е» в/колонки - І, огорожі №1-3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Речове право, підтверджене рішенням суду, підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати винесення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено та підписано 29.01.2020 року.

Суддя Гринь Н.Г.