_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Херсон

єдиний унікальний номер 664/3539/19

номер провадження: 22-ц/819/1296/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Базіль Л.В.(суддя-доповідач),

суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.,

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дубкова Василя Івановича, від імені ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08.07.2020 року ухвалене у складі судді Яценка О.М. у справі №664/3539/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Олешківський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу, Бондар Ірина Михайлівна, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя та зняття арештів з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Дубкова Василя Івановича звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Олешківський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя та зняття арештів з нерухомого майна.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він з 26 жовтня 1989 року перебуває у зареєстрованому з ОСОБА_2 шлюбі. За період шлюбу подружжям за спільні кошти придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Постановами від 20.07.2012 року у виконавчому провадженні № 33519101, від 12.01.2012 року у виконавчому провадженні №30667540, від 11.08.2010року, винесених державними виконавцями ВДВС Цюрупинського районного управління ГТУ у Херсонській області та постановою від 03.07.2019 року винесеною державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області накладено арешт та заборона на відчуження спірного житлового будинку, як на майно боржника ОСОБА_2 .

Крім того, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. накладено заборону на спірне нерухоме майно на підставі кредитного договору №HECOGR від 15.09.2008 року.

Посилаючись на те, що обтяження порушують його право власника у спільній сумісній власності подружжя розпоряджатися на свій розсуд Ѕ частиною даного житлового будинку та зважаючи на те, що з ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо поділу будинку просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зняти з цієї частини арешти та заборону на його відчуження.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Дубков В.І. від імені ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не звернув уваги на те, що у законодавстві України, зокрема, що стосується ведення Державного реєстру актів цивільного стану, відсутня вимога щодо підтвердження факту укладення шлюбу за часів СРСР, суд залишив поза увагою, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , а матеріали справи не містять протилежних доказів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Дубков В.І. просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав викладених в ній, в останнє судове засідання, будучи належним чином повідомленим, про що свідчить розписка від 03.12.2020 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник АТ КБ «ПриватБанк», Соловйов О.А. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те, що поділ майна подружжя порушує майнові інтереси банка і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Представник Олешківського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Брязкало Л.О. в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від представника ВПВР управління державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) М. Іванченко надійшло клопотання, в якому вона просить провести розгляд справи за її відсутності.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що неявка представника позивача, представників третіх осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю- доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.04.2004 року ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала житловий будинок АДРЕСА_2 та 01.10.2009 року зареєструвала своє право власності на придбаний житловий будинок в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 190508620 від 27.11.2019 року на вказане майно накладено арешти: постановою про арешт майна боржника ОСОБА_2 від 03.07.2019 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, постановою про арешт майна та заборону його відчуження від 20.07.2012 року відділом державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, постановою про арешт майна та заборону його відчуження від 12.01.2012 року, постановою про арешт майна та заборону його відчуження від 11.08.2010 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною.

В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , з якої вбачається, що 26 жовтня 1989 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , про що зроблений запис за №2287 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Будинку одруження м. Душанбе.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що арешт та заборона на відчуження спірного житлового будинку, порушують його право власника у спільній сумісній власності подружжя розпоряджатися на свій розсуд Ѕ частиною даного житлового будинку, оскільки житловий будинок придбаний ОСОБА_2 під час зареєстрованого з ним шлюбу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку та зняття з цієї частини нерухомого майна арештів та заборон на її відчуження, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених вимог, оскільки в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян станом на 05.11.2019 рік інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_4 відсутня.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 26 жовтня 1989 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , про що зроблений запис за №2287 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Будинку одруження м. Душанбе та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 . Шлюб між сторонами не розірвано.

Відповідно до ст.37 СК України шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частиною першою третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.

Таким чином шлюб, зареєстрований державним органом реєстрації актів цивільного стану, вважається дійсним без будь-яких спеціальних доказів та свідчень. Матеріалами справи підтверджено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений в 1989 році в м. Душанбе Таджицької РСР.

Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою КМУ від 22.08.2007 року №1064 (далі Порядок), внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної

особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану.

Суд першої інстанції викладеного не врахував, в порушення вимог ст.89 ЦПК України не надав належної правової оцінки копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 наданого позивачем, мотивів відхилення зазначеного доказу в своєму рішенні не навів та безпідставно, як на підставу відмови у задоволенні позову посилався на відсутність в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян станом на 05.11.2019 року інформації щодо актового запису про шлюб ОСОБА_4 .

За викладених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги в зазначеній частині.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції їх відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, суд визначає з врахуванням всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. На частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису (абз.2 п.5 постанови ПВСУ №6 від 27.08.1976р."Про судову практику в справах про виключення майна з опису")

Матеріали справи свідчать, що з 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 виник спір щодо виконання позичальником ( ОСОБА_2 ) та кредитором зобов`язань за кредитним договором від 15.09.2008 року, а також щодо дійсності укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» іпотечного договору на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який не був нотаріально посвідчений.

Так, із рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 квітня 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21.07.2011 року залишено без змін вбачається, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору іпотеки від 15.09.2008 року, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку відмовлено (а.с.183-184).

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває зведене виконавче провадження № 60159001, за яким загальна сума боргу ОСОБА_2 перед КБ «ПриватБанк» становить 282420,60 грн.

В ході примусового виконання державним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна боржника від 19.04.2019 року, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 03.07.2019 року майно боржника передано на реалізацію до ДП «Сетам».

Доказів, які підтверджували відсутність іншого нажитого подружжям майна матеріали справи не містять, не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність ( пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Такі висновки щодо застосування наведених норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15 та інших.

На підставі викладеного та зважаючи на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом про визнання за ним права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку у порядку поділу спільного майна подружжя, на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває зведене виконавче провадження № 60159001, за яким загальна сума боргу ОСОБА_2 перед КБ «ПриватБанк» становить 282420,60 грн., в ході виконання якого державним виконавцем на майно боржника ОСОБА_2 , у тому числі і на спірний житловий будинок, було накладено арешт, враховуючи, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами відсутність іншого нажитого подружжям майна, з урахуванням якого можливо було визначити частку позивача у спільному майні подружжя, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог, оскільки припинення права власності відповідача на спірне майно ускладнює виконання судового рішення про стягнення суми боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

У зв`язку із цим суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.367,374,376 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дубкова Василя Івановича, від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08.07.2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ КБ «Приватбанк», третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Олешківський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу, Бондар Ірина Михайлівна, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя та зняття арештів з нерухомого майна, з інших підстав зазначених в мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько