Ухвала

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 522/17534/17

провадження № 61-1339ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року у складі судді Домусчі Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Комлевої О. С., Сегеди С. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І. І. Мечнікова, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеського національного університету імені І. І. Мечнікова, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивувала тим, що з 01 листопада 2005 року вона працювала у Одеському національному університеті імені І. І. Мечнікова на різних посадах.

Наказом ректора Одеського національного університету імені І. І. Мечнікова, від 28 липня 2017 року № 1922-18 її було звільнено з посади старшого викладача кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи з 31 серпня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Зазначала, що її звільнення є незаконним, оскільки вона більше дванадцяти років працювала в університеті, отримала науковий ступінь, строковий трудовий договір з нею не укладали, а тому були відсутні правові підстави для її звільнення. Крім того, її не ознайомлено з наказом про звільнення, копію наказу та повного розрахунку по заробітній платі вона не отримала. Незаконне звільнення з роботи, на початку навчального року, позбавило її можливості влаштуватися на роботу до іншого навчального закладу та завдало моральних страждань.

Посилаючись на наведене, просила поновити її на роботі, стягнути з Одеського національного університету імені І. І. Мечнікова невиплачену заробітну плату у розмірі 143 589,00 грн та на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 у якій вона просила скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати у розмірі 143 589,00 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня

2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І. І. Мечнікова, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик