Дата документу 18.12.2020 Справа № 554/2788/19
Провадження № 2/554/315/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Бритвіної Є.М.,

представника позивача - адвоката Дігтярь Л.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Листопад Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко Ольга Вікторівна, про визнання заповіту недійсним

УСТАНОВИВ:

29.03.2019 позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого 11.01.2017 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О.В.; стягнути з відповідача судові витрати у загальній сумі 4 800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_3 є її рідним дідом, який за життя мав хвороби, потребував стороннього догляду, його стан загострювався на фоні зловживання спиртними напоями. Позивач вважає, що далекі родичі, які, скориставшись майже безпораднім станом діда, почали вчиняти дії із заволодіння квартирою за адресою АДРЕСА_1 , частка якої належала діду. Вона особисто з червня місяця 2018 року почала проживати разом із дідом та піклуватись про нього. Вже після смерті діда дізналась, що 11.01.2017 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О.В. був посвідчений заповіт, складений її дідом на ім`я ОСОБА_1 . Позивач вважає, що через наявні у діда хвороби в момент складання заповіту його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, вважає, що він не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, у зв`язку із чим прохала визнати заповіт недійсним.

Ухвалою суду від 29.03.2019 відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи.

23.04.2019 до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній прохав відмовити у позові; з позовними вимогами не погоджувався. В обґрунтування заперечень зазначив, що із спадкодавцем знайомий з дитинства, їх сім`ї перебували у родинних стосунках. Коли ОСОБА_3 захворів з 2011 року він та його рідні почали навідувати його та піклуватись, однак він, не зважаючи на хвороби, був свідомою особою, розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Він ніколи не звертався та не перебував на обліку в психоневрологічному диспансері, не лікувався у психіатричній лікарні. 11.01.2017 ОСОБА_3 самостійно звернувся до приватного нотаріуса та склав довіреність на представництво його інтересів в усіх установах; при складанні довіреності нотаріус перевірив його дієздатність. Також, у 2017 році ОСОБА_3 самостійно звертався до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті дружини, ОСОБА_4 , та сина, ОСОБА_5 , та отримував відповідні свідоцтва про право на спадщину. Деякий час ОСОБА_3 проживав разом із ним та його членами сім`ї. Позивач відмовилась хоронити діда, на похоронах була відсутня; участь у витратах на поховання не приймала. Таким чином, відповідач вважає, що ОСОБА_3 скористався своїм правом на складення спірного заповіту, та його дієздатність була перевірена нотаріусом у момент його посвідчення.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 27.05.2019 продовжено проведення підготовчого провадження у справі, задоволено клопотання адвоката відповідача про виклик свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвалою суду від 17.07.2019 за клопотанням адвоката позивача у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева (36013, м. Полтава, вул. Медична, 1); на вирішення експерта поставлено наступні запитання: Чи міг ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними 11 січня 2017 року при складанні спірного заповіту, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О.В.; провадження у справі зупинено до надходження до суду висновку експерта.

Ухвалою суду від 27.08.2019 поновлено провадження для вирішення клопотання експерта.

Ухвалою суду від 30.09.2019 витребувано додаткові документи для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 21.12.2019 провадження у справі зупинено, справу направлено до експертної установи для продовження проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

13.03.2020 до суду надійшов висновок експертизи (Акт судово-психіатричного експерта №94 від 04.03.2020).

Ухвалою суду від 13.03.2020 поновлено провадження у справі на стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 13.07.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті з викликом всіх учасників справи.

У судовому засіданні 08.12.2020 адвокат Дігтярь Л.А. в інтересах позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Листопад Н.А., усудовому засіданні 08.12.2020 заперечували проти позовних вимог, прохали відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.

Третя особа у справі, Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко Ольга Вікторівна, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_2 є рідною онукою по батьківській лінії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 982.

За життя, а саме 11.01.2017 ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О.В. 11.01.2017 та зареєстрований в реєстрі за № 14, відповідно до якого усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, яке буде йому належати за законом на день смерті, а також все те, що він за законом матиме право, повністю заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 36). Своїм особистим підписом у заповіті ОСОБА_3 підтвердив, що заповіт записаний з його слів, прочитаний ним в голос і власноручно підписаний ним. Також, згідно тексту заповіту, особистим підписом нотаріусом підтверджено, що заповіт записаний нею, нотаріусом, зі слів ОСОБА_3 , заповіт до підписання прочитаний у голос заповідачем та ним власноручно підписаний у її присутності о 10 годині 00 хвилин 11.01.2017; особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

03.04.2019 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О.В. у спадкові справі № 28/2018, відкритої після смерті ОСОБА_3 , видано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про право власності за заповітом серії за реєстровим номером 210 на 3/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162107810 від 03.04.2019 (а.с. 42) встановлено, що 03.04.2019 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 210, виданому 03.04.2019 Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко О.В., зареєстровано право спільної часткової власності на 3/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Предметом оскарження у справі є вищевказаний заповіт.

Суд надає оцінку зібраним у справі доказам, що стосуються предмету спору, оскільки в силу вимог ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивач прохала визнати заповіт недійсним з підстав того, що черезнаявні у діда хвороби в момент складання заповіту він не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, тобто на підставі статті 225, ч. 2 статті 1257 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України).

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, є нікчемним.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, особою з обмеженою цивільною дієздатністю, є нікчемним.

Судом встановлено, що заповідач ОСОБА_3 за життя не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з п. 16 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з висновком експерта за результатом проведеної в межах справи посмертної судово-психіатричної експертизи, викладеним в Акті судово-психіатричного експерта №94 від 04.03.2020, встановлено наступне.

За результатом дослідження показів свідків, наданих у судовому засіданні 03.07.2019 та дослідженої медичної документації за життя ОСОБА_3 , експертом встановлено, що за життя ОСОБА_3 працював на будівництві, являвся ліквідатором аварії на ЧАЕС, був одружений, від шлюбу мав сина. На протязі життя, включно станом на 11 січня 2017 року, на обліку у лікаря-психіатра чи нарколога не перебував. В психіатричних чи наркологічних спеціалізованих закладах ніколи не обстежувався та не лікувався. В момент складання заповіту, тобто на 11 січня 2017 року, являвся пенсіонером за віком. На протязі життя страждав гіпертонічною хворобою серця. Восени 2011 року ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) лікувався стаціонарно з приводу гострого інфаркту міокарду, гіпертонічної хвороби, дифузного кардіосклерозу, облітеруючого атеросклерозу судин нижніх кінцівок. Під час стаціонарного лікування у нього відмічалося короткотривале тимчасове порушення психічної діяльності, які лікарями кардіологами та невропатологам розцінено як судинний психоз, приймав виключно транквілізатор-сибазон, у той період часу лікарем-психіатром не оглядався. Психотичні порушення минулися в стаціонарі. В заключному клінічному діагнозі діагноз будь-якого психічного розладу не виставлявся і у рекомендаціях при виписці необхідність нагляду лікарем-психіатром не вказувалася. Також, в травні-червні 2011 році переніс гостре порушення мозкового кровообігу у вигляді ішемічного інсульту з лівостороннім геміпарезом, виставлявся діагноз дисциркуляторної енцефалопатії III, стабільної стенокардії напруги ф.к.3, кардіосклероз постінфарктний, гіпертонічна хвороба II, облітеруючий кардіосклероз судин нижніх кінцівок. За час лікування з приводу інсульту, лікарем-психіатром також не оглядався. Не Рекомендувався нагляд лікарем-психіатром досліджуваного в подальшому.

Також, експертом встановлено, що в медичній документації в період перебування ОСОБА_3 в стаціонарах в 2011 році, наслідки перенесеного інсульту обмежувалися руховими порушеннями, що прослідковувалося й в подальшому, фактично до його смерті. Жодним чином не зафіксовані та не описані будь-які психічні порушення. Також, експертом встановлено відсутність даних про наявність у ОСОБА_3 будь-яких психічних порушень після 2011 року до самої смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі, й станом на момент складання оспорюваного заповіту, 11 січня 2017 року.

Згідно наданої експертом оцінки показам свідків, з точки зору виявлення в поведінці ОСОБА_3 ознак психічного порушення, експертом зазначено, що показах свідків також відсутні переконливі дані про наявність у ОСОБА_3 на протязі життя, у тому числі станом на 11 січня 2017 року, проявів будь-якого психічного розладу.

На підставі вище встановленого, під час проведення експертизи, керуючись принципом «презумпції психічного здоров`я», комісія у складі провідного експерта Пасічного А.А., експертів Хоменко І.А., Гуменюк Т.П., дійшла висновку, що ОСОБА_3 на момент складання заповіту, 11 січня 2017 року, будь-яким психічним розладом, який би позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, не страждав.

У відповідь на питання, поставлене судом на вирішення експертів, в Акті судово-психіатричного експерта №94 від 04.03.2020 надано висновок, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , при складанні заповіту 11.01.2017 не страждав будь-яким психічним розладом і міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України «Допустимість доказів№»).

Доказами, серед іншого, є висновки експертів (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Проведення посмертної судово-психіатричної експертизи у даній категорії справи за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України є обов`язковим.

Під час розгляду справи не доведено належними, допустими та достатніми доказами у справі наявність підстав визнання оспорюваного заповіту недійсним відповідно до ст. 225, ч. 2 статті 1257 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 1-5, 10, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко Ольга Вікторівна, про визнання заповіту недійсним відмовити у повному обсязі.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18.09.2014 Ленінським РС у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області; адреса зареєстрованого м/п: АДРЕСА_2 ).

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 виданий 16.12.1999 Новосанжарським РВ УМВС України в Полтавській області; адреса зареєстрованого м/п: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Лазоренко Ольга Вікторівна (адреса м. Полтава вул. Європейська, 94).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 18.12.2020.

Суддя М.О. Материнко