22-ц/804/3378/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„16 грудня 2020 року місто Маріуполь Донецької області
Номер провадження 22-ц/804/3378/20
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :
заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Скудар С. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2020 року головуючого судді Шевченко О.А. зі складанням повного тексту судового рішення 18 вересня 2020 року по цивільній справі про визнання дій противоправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження,-
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа ОСОБА_2 , відповідно якої просила поновити строк звернення до суду зі скаргою та скасувати постанову від 12 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62311875 та постанову від 24 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62404139. В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою зазначала, що 06 серпня 2020 року вона зверталась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування зазначених постанов. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року було відмовлено у відкритті провадженні по справі № 200/7445/20-а за її позовом. 27 серпня 2020 року скаржник звернулась до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області зі скаргою на дії державного виконавця, однак ухвалою суду від 03 вересня 2020 року її скаргу було повернуто без розгляду, у зв`язку із не дотриманням вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України. Після усунення зазначених недоліків скаржник повторно звернулась до суду зі скаргою.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2020 року та 24 червня 2020 року відмовлено та зазначену скаргу залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явилася,належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання ,електронною поштою надала суду заяву про підтримання доводів апеляційної скарги , та про можливість розгляду без її участі (а.с.65-66).
Представники Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Скудар С.М. у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання (а.с. 61,64).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просила поновити строк звернення до суду зі скаргою та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62311875 та постанову Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62404139.
В скарзі ОСОБА_1 просила поновити строк звернення до суду зазначаючи, що 06 серпня 2020 року до Донецького адміністративного суду позивачем була подана позовна заява про визнання противоправними та скасування постанов. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження, із зазначенням що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2020 року та 24 червня 2020 року відмовлено та зазначену скаргу залишено без розгляду.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Підставою для залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень , був пропуск скаржником, встановленого законом процесуального строку на оскарження дій державного виконавця.
У Постанові № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах , яка на даний час є чинною, зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги ( на даний час указані норми Закону України Про виконавче провадження наявні в новому Законі Україні Про виконавче провадження у пунктах 4,5 ч. 4 ст. 74).
Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК ( на даний час в редакції ЦПК 2017 року ст.185).
Так, відповідно до ЦПК України, порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення, міститься у розділі VII Судовий контроль за виконанням судових рішень .
Розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення - це вид непозовного цивільного судочинства, що врегульоване спеціальним розділом VII ЦПК України, у порядку якого здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.
Системний та логічний аналіз зазначених норм закону, дає підстави вважати, що скарга на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення повинна відповідати лише загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.
Так, розділом VІІ ЦПК України не встановлено спеціальних вимог до змісту та форми скарги на дії приватного/державного виконавця.
Таким чином, застосовуючи аналогію закону, скарга повинна відповідати вимогам, встановленим до позовної заяви у ст. 175 ЦПК України.
У Постанові № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції ,зазначено ,що відповідно до положень статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом ,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав,передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги,відсутності доказів,пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.
У Постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі ,оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Відмовивши у поновленні строку, суд першої інстанції фактично відмовив заявнику ОСОБА_1 у реалізації її прав на судовий захист.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
При цьому, виходячи з принципу верховенства права, положень статтей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 15 ЦК України та положень статтей 2, 4, 10, 447 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та свобод, у тому числі шляхом оскарження дій державного виконавця.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом порушені як норми процесуального закону, так і гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає право на справедливий судовий розгляд, на справедливі судові процедури.
У відповідності статті 376 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновок суду щодо залишення скарги без розгляду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 21 грудня 2020 року.
Судді: