Провадження №2/521/520/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Манюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 10500,00 доларів США, та 3% річних у розмірі 240,86 доларів США.

Позов обґрунтований такими обставинами. 15 травня 2018 року між сторонами було укладено договір позики на суму 10500 доларів США, про що було складено розписку. Відповідно до умов договору, які були погоджені сторонами, повернення коштів повинно було здійснюватися заступним чином: в липні 2018 року відповідач зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 5250 доларів США, а решту суми мав повертати щомісячно по 1050 доларів США. Позивач зазначає, що відповідач порушив умови договору, так як у встановлений сторонами строк отримані кошти не повернув, а неодноразові вимоги про повернення боргу залишив проігнорованими. Разом з цим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків, позивач просить також стягнути на свою користь 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

06 листопада 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення щодо позову представник відповідача зазначив наступне. Сторони перебували у трудових відносинах. Навесні 2018 року між ними виник конфлікт з приводу заробітної плати, який полягав у тому, що відповідач не розрахувався з позивачем за виконану роботу, та не повернув обіцяні 900 доларів США. Згодом позивач забажав від відповідача компенсацію у розмірі 10000 доларів США, як зазначив позивач, за недоотриману протягом десяти років заробітну плату, та почав погрожувати відповідачу перевірками контролюючих органів. Представник відповідача зазначив, що під тиском позивача ОСОБА_2 був змушений написати вказану розписку на наступних умовах: якщо відповідач не поверне ОСОБА_1 900 доларів США за виконану роботу, то буде змушений повернути 10500 доларів США з урахуванням недооплат заробітної плати протягом десяти років. Таким чином, представник відповідача вказує, що відповідач не брав у позивача жодних грошових коштів у борг, з підстав чого у задоволенні позову просив відмовити.

Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, 15 травня 2018 року між сторонами було укладено договір позики на суму 10500 доларів США, про що було складено розписку.

Відповідно до вказаної розписки, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 позичені ним грошові кошти у розмірі 10500 доларів США. Повернення коштів повинно було здійснюватися заступним чином: в липні 2018 року відповідач зобов`язувався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 5250 доларів США, а решту суму мав повертати щомісячно по 1050 доларів США (а.с. 8).

Тобто сторонами був визначений термін виконання договору, який закінчувався в грудні 2018 року.

Встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договорам позики не виконав, суму позики не повернув в обумовлений сторонами термін.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання позики, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, адже вказані доводи не підкріплені належними доказами, та ніяким чином не спростовуюсь складену 15 травня 2018 року розписку.

Суду також не надано доказів на підтвердження доводів відповідача про те, що розписку було складено під чиїм-небудь тиском, адже докази звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу здійснення на нього тиску при здійсненні майнового зобов`язання в матеріалах справи відсутні.

Також жодними доказами не підтверджені твердження відповідача про часткове повернення позивачу коштів за виконану ним роботу з суми 900 доларів США.

Щодо наданих до відзиву копій трудової книжки та звітів про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , то на думку суду, факт перебування сторін у трудових відносинах, ніяким чином не спростовує укладення між ними договору позики.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з серпня 2018 року по 21 червня 2019 року, яка складає 240,86 доларів США та розрахована за формулою (сума боргу)*(процентна ставка)/100/365 днів*(кількість днів прострочення).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Позивачем визначено ціну позову у розмірі 276147,51 гривень.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Тобто, судовий збір по справі складає 2761,47 гривень.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2820,56 гривень, тобто у більшому розмірі ніж передбачено ЗУ «Про судовий збір».

Таким чином, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2761,47 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 629, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 суму заборгованості за договором позики у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів, що по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 255419 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 три процента річних у розмірі 240 (двісті сорок) доларів США 86 центів, що по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 5859 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 2761 (дві тисячі сімсот шістдесят одна) гривня 47 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 січня 2020 року.

Суддя: Ю.В. Тополева