Справа № 199/9132/19
справа №199/9132/19
провадження № 2/199/575/20
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
секретаря судового засідання Столяренко А.І.,
учасники справи:
позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-
за відсутності учасників справи,
У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
В обґрунтування позову посилаючись на те, що 22.03.2018 в м. Дніпро, відповідач, керуючи автомобілем марки „ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Dacia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Данні обставини встановлені та підтверджуються европротоколом, погодженим учасниками дорожньо-транспортної пригоди.
11.07.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №11/07/2019 про відступлення права вимоги, за яким право вимоги за Полісом №АК/3919048 від 29.04.2017 перейшло до позивача.
Таким чином, оскільки до позивача, відповідно до чинного законодавства, після виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО», перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов`язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, враховуючи вимоги п.13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 7 158,17 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3800 грн. та судові витрати по справі.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 надав заяву щодо розгляд заяви за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечував.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 22.03.2018 в м. Дніпро, відповідач, керуючи автомобілем марки „ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Dacia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Данні обставини встановлені та підтверджуються европротоколом, погодженим учасниками дорожньо-транспортної пригоди.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовано відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначений закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз`ясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним.
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11,599,1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року № 6-2806цс16.
Крім того, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано.
Таким чином, до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми, перейшло право вимоги, яке ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мало до відповідача.
11.07.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №11/07/2019 про відступлення права вимоги, за яким право вимоги за Полісом №АК/3919048 від 29.04.2017 перейшло до позивача.
У відповідності до вимог п.13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.
За таких обставин, сума страхового відшкодування в розмірі 7 158,17 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи та згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду - договір №30/01/19 від 30.01.2019 про надання правової допомоги, додаткову угоду №218 від 03.10.2019 до зазначеного договору, а також акт здачі-приймання робіт (надання послуг) до Договору №30/01/19 від 30.01.2019 про надання правової допомоги від 04.10.2019, а також платіжне доручення про сплату послуг з надання правової допомоги в розмірі 3800 грн.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає також стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3800 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд, -
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в рахунок відшкодування збитків в порядку регресу 7 158,17 грн., судові витрати в розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3800 грн., а всього 11 726 (одинадцять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 57 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складено 28.01.2020.
Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання - АДРЕСА_2 .
Суддя О.Б.Подорець