Провадження №2/523/643/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2020 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог, посилався на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, що привели до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного, крім того, позивач і відповідачка спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують з квітня 1999р.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.36).

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.35), надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що позов не визнає, оскільки вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні, конфліктів між нею ї чоловіком ніколи не виникало, вимоги позивача необґрунтовані серйозними мотивами небажання продовжувати шлюб (а.с.26).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 12 жовтня 1996 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_3 (а.с. 7). Сім`я існує формально, подальше збереження сім`ї не можливо, оскільки відповідач разом з позивачкою спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують з квітня 1999р. Майновий спір відсутній. Від шлюбу дітей не мають.

У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За правилами ч. 2, ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вільна згода подружжя на шлюб поширюється не тільки під час його укладання, а й на весь час перебування в шлюбі.

Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них.

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що відсутні підстави для розірвання шлюбу, оскільки судом встановлено, що з квітня 1999 року подружжя припинило підтримувати шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть. За тих самих підстав суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про надання строку на примирення, оскільки з квітня 1999 року та з часу звернення позивача із позовом до часу ухвалення рішення позивач не бажає відновлювати сімейні відносини, дій направлених на примирення подружжя не вчиняло, що встановлено судом та не спростовано відповідачем, отже збереження сім`ї суперечить її інтересам, що згідно вимог СК України не допускається.

Таким чином, відмова суду в задоволенні позову буде вважатись фактичним примушуванням жінки та чоловіка до шлюбу, що є недопустимим, оскільки шлюб ґрунтується на вільній і повній згоді чоловіка та жінки.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 24, 56, 110-112 СК України, керуючись ст. ст.12, 13, 95, 263-265, 353,354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 12 жовтня 1996 року, Третім Приморським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 413 між ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_2 ) - розірвати.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.01.2020 року.

Суддя: