КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №752/7576/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9531/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченка М.М., Коцюрби О.П.

при секретарі - Кемському В.В.

за участі: представника позивача - Воротиленко О.С.

представника відповідача (ТОВ «Рієлтіс Плюс» - Яндян О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Воротиленка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року, ухвалені під головуванням судді Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М.,

у цивільній справі № 752/7576/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс», державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса Павла В`ячеславовича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40860178 від 27.04.2018 року, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Динисом П.В.;

- витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Рієлтіс-Плюс» належне їй на праві власності нежитлове приміщення № 5 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В., на праві власності належить нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору іпотеки від 29.09.2004 року зазначене вище нежитлове приміщення було передано в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1235pvi-08-04 від 17.08.2004 року.

30.11.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Павленко К.В. (індексний номер 38442136) право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за ТОВ «Рієлтіс - плюс» (правонаступником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, який 12.01.2018 року було відчужено на користь ОСОБА_3 .

Наказом Міністерства юстиції України № 553/5 від 27.02.2018 року за скаргою ОСОБА_1 було скасовано рішення про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 та ТОВ «Рієлтіс - плюс», відновлено в реєстрі запис про право власності позивача. Крім того, до відповідних державних реєстрів за заявою ОСОБА_1 внесені відомості про судову заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій зі спірним нерухомим майном.

Однак, у вересні 2018 року з Інформаційної довідки № 138651290 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізналася, що право власності на належне їй нерухоме майно повторно зареєстровано за ТОВ «Рієлтіс - плюс» на підставі рішення (індексний номер 40860178) від 27.04.2018 року державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса П.В.

Позивач вважає зазначене рішення державного реєстратора незаконним, а майно - таким, що вибуло з її власності поза її волею, оскільки перехід права власності на нерухоме майно відбувся всупереч діючим судовим заборонам, інформація про які містилась, як в Єдиному державному реєстрі судових рішень, так і відповідних розділах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказувала, що договір іпотеки, укладений між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» 29.09.2004 року не містив правових підстав для переходу права власності на нерухоме майно до ТОВ «Рієлтіс - плюс» в позасудовому порядку. Крім того, ТОВ «Рієлтіс - плюс» не було дотримано порядку позасудового звернення стягнення на нерухоме майно, що визначений чинним законодавством. Так звернення стягнення відбулося за відсутності оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття ТОВ «Рієлтіс - плюс» права власності, а іпотека вже була припинена в силу закону.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ТОВ «Рієлтіс-плюс» про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без розгляду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс», треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40860178 від 27.04.2018 року, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Динисом П.В.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції незважаючи на те, що ухвалою від 24 жовтня 2019 року залишив без розгляду позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, продовжив їх розгляд у рішенні по суті спору.

Зазначаючи, що судом не надано належну оцінку доводам позивача щодо незаконності рішення державного реєстратора про реєстрацію за ТОВ «Рієлтіс-плюс» права власності на нежитлове приміщення, оскільки в момент прийняття відповідного рішення діяли судові заборони на проведення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного майна. Не враховано також відсутність між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що виключає звернення стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «Рієлтіс-плюс» в позасудовому порядку. Крім того, не надано оцінку доказам позивача щодо порушення відповідачем порядку звернення стягнення на іпотечне майно, а також факт припинення іпотечних правовідносин.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року матеріали цивільної справи № 752/7576/19 повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення та усунення недоліків з огляду на те, що відомостей про розгляд позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса П.В. про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію речових прав як вступна, так і резолютивна частина оскаржуваного судового рішення, не містить.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс» та державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса Павла В`ячеславовича, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - залишено без задоволення.

Не погодившись з додатковим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд скасувати додаткове рішення, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року. Додатково зазначаючи, що державний реєстратор Динис П.В. взагалі не мав права на прийняття оскаржуваного рішення, оскільки Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» не відноситься до акредитованих суб`єктів державної реєстрації.

Представником відповідача ТОВ «Рієлтіс-плюс» подано відзив на апеляційні скарги, в якому сторона просила скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача подані апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у них.

Представник відповідача ТОВ «Рієлтіс Плюс» подані апеляційні скарги не визнав, заперечував проти їх задоволення.

Державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Динис П.В.( відповідач), а також треті особи, будучин належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, поважність причин неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.08.2004 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 1235pvi-08-04, за умовами якого позивач отримала у тимчасове користування 150 000 доларів США зі строком повернення до 17 серпня 2009 року та зобов'язувалася сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки 16% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29.09.2004 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку банку нежитлове приміщення № 5 (в літ. А) на 1 першому поверсі, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належало їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 17 серпня 2004 року приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В.

03 липня 2017 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Рієлтіс плюс» був укладений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 29 вересня 2004 року приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В., на підставі якого ТОВ «Рієлтіс плюс» набув статусу іпотекодержателя належного позивачу нежитлового приміщення.

30.11.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Павленко К.В. (індексний номер 38442136) право власності на вищевказане нежиле приміщення було зареєстровано за ТОВ «Рієлтіс плюс» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

12.01.2018 року ТОВ «Рієлтіс плюс» уклало з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І.

Наказом Міністерства юстиції України № 553/5 від 27.02.2018 року за скаргою ОСОБА_1 було скасовано рішення про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 та ТОВ «Рієлтіс - плюс», відновлено в реєстрі запис про право власності позивача.

27.04.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса П.В. (індексний номер 4086178) право власності на вищевказане нежиле приміщення повторно було зареєстровано за ТОВ «Рієлтіс плюс».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Рієлтіс Плюс» про витребування майна з чужого незаконного володіння у рішенні від 21 травня 2020 року, а також відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Рієлтіс Плюс» та державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса П.В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у додатковому рішенні від 21 липня 2020 року, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Так, вирішуючи по суті позовні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, судом першої інстанції не враховано, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ТОВ «Рієлтіс-плюс» про витребування майна з чужого незаконного володіння - залишено без розгляду.

Відтак, розгляд судом по суті позовних вимог, які попередньо були залишені без розгляду, свідчить про порушення судом норм процесуального права при ухваленні рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року, що в силу положень ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 20 постанови від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначається, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що і додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року також підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови по суті позовних вимог.

Так, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ст. 36 вказаного Закону встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюване рішення від 27.04.2018 року (індексний номер 4086178) державним реєстратором прийнято саме в порядку реалізації ТОВ «Рієлтіс плюс» права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки як задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень ст. 37 Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону, що діяла на момент прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення від 27 квітня 2018 року) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 вказаного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Окрім перевірки поданого іпотекодержателем пакету документів на предмет відповідності зазначеному порядку, державний реєстратор має перевіряти також наявність або відсутність обов`язкових підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав, які закріплені у ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону, що діяла на момент прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення від 27 квітня 2018 року).

Зокрема, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставним не взяття судом першої інстанції до уваги, того, що на момент розгляду позовної заяви

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2018 року по справі №752/966/18, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2018 року, з метою забезпечення позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Павленко Ксенії Володимирівни, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс» про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії було - вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам відповідних реєстраційних органів, державних адміністрацій, зокрема але не виключно державним реєстраторам та державним реєстраторам Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, територіальних органів Державного департаменту реєстрації Міністерства юстиції України, а також всім приватним нотаріусам та всім державним нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії по внесенню змін до відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, про нерухоме майно - нежитлове приміщення № 5 (в Літ. А) за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 96.9 квадратних метра.

Наказом Міністерства юстиції України № 553/5 від 27.02.2018 року за скаргою ОСОБА_1 було скасовано рішення про реєстрацію права власності на приміщення за ОСОБА_3 та ТОВ «Рієлтіс плюс», відновлено право власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 року по справі №752/4653/18 з метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна подружжя вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, зокрема нежитлове приміщення № 5, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо прав на зазначене вище нерухоме майно.

Однак, 27.04.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса П.В. (індексний номер 4086178) право власності на вищевказане нежиле приміщення повторно було зареєстровано за ТОВ «Рієлтіс плюс» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає, що приймаючи оспорюване рішення щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення № 5 (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Рієлтіс плюс», державним реєстратором безпідставно не враховано наявність у Єдиному державному реєстрі зазначених вище судових рішень.

Згідно відповіді приватного нотаріуса КМНО Бурлака О.В. від 10.03.2020 року за №160/01-16 (т. 2, а.с. 126-130) вбачається, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2018 року по справі №752/966/18 була виконана приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. 25.01.2018 року із внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним №26435742 та державним реєстратором Зелінським Я.І. 23.04.2018 року із внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним №27866285.

Зазначені обставини спростовують доводи ТОВ «Рієлтіс плюс» про те, що державний реєстратор Динис П.В. не був обізнаний про наявність встановлених судом заборон про вчинення реєстраційних дій.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року при розгляді справи №6-605цс16, згідно якої той факт, що встановлені судом в ухвалі про забезпечення позову обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.

Враховуючи, що ТОВ «Рієлтіс плюс» є учасником справи №752/966/18, слід дійти висновку про те, що відповідачу було достеменно відомо про наявність встановлених судом заборон на вчинення реєстраційних дій, однак незважаючи на це, відповідачем 27.04.2018 року було порушено питання щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки, що призвело до прийняття державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Динисом П.В. незаконного рішення про державну реєстрацію прав, яке підлягає скасуванню із зазначених вище підстав.

Доводи позивача про незаконність рішення державного реєстратора з тих підстав, що договір іпотеки, укладений між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» 29.09.2004 року не містив правових підстав для переходу права власності на нерухоме майно до ТОВ «Рієлтіс плюс» в позасудовому порядку - підлягають відхиленню, оскільки спростовуються п. 11.3.1 та п. 11.3.2 укладеного між сторонами іпотечного договору.

Доводи щодо порушення ТОВ «Рієлтіс плюс» порядку позасудового звернення стягнення на нерухоме майно та щодо припинення іпотеки в силу вимог закону також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню, як ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, з прийняттям нової постанови в справі про часткове задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.04.2018 року за №40860178 з підстав наявності на момент прийняття оскаржуваного рішення зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката Воротиленка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року скасувати та постановити нову постанову, за якою;

позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Диниса Павла В`ячеславовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс Плюс», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40860178 від 27.04.2018 року 13:26:44, прийняте державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Динисом Павлом В`ячеславовичем.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: