БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/314/20
Справа № 355/256/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лавеліт-фарм», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець», про стягнення моральної шкоди та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Ддо Березанського міського суду Київської області в порядку п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лавеліт-фарм», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець», про стягнення моральної шкоди та визнання права власності.

За приписами ч. 2 ст. 213 ЦПК України справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Як визначено положеннями ч. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, керуючись завданнями цивільного судочинства, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ознайомившись з ходом судового розгляду та усіма наявними в розпорядженні суду матеріалами, суд вважає за необхідне прийняти дану справу до свого провадження та розпочати її розгляд спочатку за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Проаналізувавши подану позовну заяву, суд прийшов до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху у зв`язку з тим, що подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, за змістом пунктів 2, 8-9 частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч. 6 ст. 175 ЦПК України).

Окрім того, у відповідності з вимогами ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, а також всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим, всупереч вказаним положенням ЦПК України, позивачами при зверненні до суду зазначені вимоги дотримані не були.

Так, за змістом ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з вимогами, встановленими частинами 2, 5 вказаної статті ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Разом з тим, в порушення вимог вищенаведеної норми, долучені до позовної заяви документи, а саме копії свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.01.2006 та від 23.02.2007, посвідчені приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Маховкою В. В., неякісно виготовлені за допомогою засобів копіювально-розмножувальної техніки та містять нерозбірливий текст, а також не відображають окремих його частин, що не дає змоги відтворити зміст документів в цілому та встановити його відповідність оригіналу (а.с.14,15).

Окрім того, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2006, виданого на ім`я ОСОБА_1 , містить виправлення в зазначенні площі спірної земельної частки (паю), що також унеможливлює однозначне тлумачення змісту документа (а.с.15).

Крім того, в порушення вимог пункту 8, 9 частини 3 статті 175 ЦПК України, позивачами в поданій до суду позовній заяві не зазначено щодо наявності у них або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, а також не наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Так, як встановлено приписами частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Ставки сплати судового збору диференційовані залежно від предмету позову, а також особи, яка звернулась до суду, та визначені ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, з урахуванням положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102,00 грн.

При цьому, як роз`яснено пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014, якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Пред`явлені позивачами вимоги є вимогами майнового характеру, в тому числі, і в частині щодо визнання права на земельні частки (паї), оскільки земельна частка (пай) має вартість, що вбачається з ряду нормативних актів, зокрема, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 N 720/95 , постанови Кабінету Міністрів України № 801 від 12.10.1995 "Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», а також підтверджується наданими суду свідоцтвами про право на спадщину, зі змісту яких вбачається, що спадкове майно, яке складається з земельної частки (паю), має оцінку.

Отже, всупереч таким посиланням позивачів в позовній заяві, сума судового збору за даним позовом визначається відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" як з позову майнового характеру.

При цьому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна; при чому, з урахуванням роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки такий обов`язок покладається на позивача.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного майна на момент пред`явлення позову до суду матеріали справи не містять,

Водночас, суд зауважує, що визначена в свідоцтвах про право на спадщину оцінка спадкового майна з огляду на дату їх видачі 17.01.2006 та 23.02.2007, не є актуальною на момент подачі позову до суду, а копія свідоцтва від 17.01.2006 додатково у відповідній частині документу містить нечіткий текст.

Таким чином, відсутність належного обґрунтування розрахунку вартості спірного майна не дає змоги перевірити вірність оплати судовим збором позовної заяви позивачами або попередньо визначити розмір судового збору за пред`явлені позовні вимоги в порядку, встановленому ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

Окрім того, відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Разом з тим, з долученої до матеріалів позову квитанції вбачається, що платником всієї вказаної в ній суми є громадянин ОСОБА_1 , що суперечить ч. 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір".

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Прецедентними в цьому відношенні є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

За таких обставин, вказане вище перешкоджає відкриттю провадження у справі, відтак, позивачі мають усунути зазначені вище недоліки позовної заяви.

Суд наголошує, що згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-33, 198, 213, 175, 177, 187 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лавеліт-фарм», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець», про стягнення моральної шкоди та визнання права власності.

Розгляд справи розпочати спочатку за правилами загального позовного провадження.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лавеліт-фарм», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець», про стягнення моральної шкоди та визнання права власності - залишити без руху, надавши позивачам строк в 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачам, що в разі невиконання ухвали позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Капшученко