Справа № 645/7719/19
Провадження № 6/645/263/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ульяніч І.В.,

за участю секретаря судового засідання Савченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплій І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплій І. звернулася до суду із поданням, в якому просить суд винести ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходяться виконавче провадження № 63027795 з виконання виконавчого листа № 645/7719/19 від 25.08.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 496623,39 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 06.04.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії яких було направлено сторонам виконавчого провадження та зобов`язано боржника з`явитися до відділу на прийом. Боржником рішення у добровільний строк не виконано. 21.09.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів. Згідно бази даних НАІС ДДАІ автотранспортні засоби за боржником відсутні, пенсію не отримує, номери рахунків, відкритих у банках за боржником не виявлено, джерел отримання доходів боржником не виявлено. 30.10.2020 року державним виконавцем, з метою перевірки майнового стану боржника, виявлення та опису належного йому майна, здійснено вихід за місцем проживання боржника ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак перевірити майновий стан боржника не виявилося можливим, оскільки на дзвінок у двері ніхто не відчинив, про що складено акт державного виконавця та залишено виклик на прийом до державного виконавця. Боржник за викликом не з`явився. Тому, у зв`язку з тим, що до теперішнього часу рішення не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, і не вживає заходів щодо його виконання, тому державний виконавець звернувся з вказаним поданням до суду для вжиття відносно боржника заходів примусового виконання.

В судове засідання державний виконавець Каплій І. не з`явилась, з невідомих причин, про час та місце розгляду була повідомлена, матеріали виконавчого провадження для огляду не надала.

Суд, дослідивши матеріали додані до подання, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходяться виконавче провадження № 63027795 з виконання виконавчого листа № 645/7719/19 від 25.08.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 496623,39 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження, була направлена боржнику та стягувачу, але отримана боржником не була, що підтверджується копією конверта.

Постановою державного виконавця Каплій І.В. від 21 вересня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, на належить боржнику ОСОБА_1 .

Державним виконавцем у ході виконавчого провадження було вжито заходи щодо пошуку іншого майна боржника та проведені інші виконавчі дії.

Згідно відомостей з Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 21.09.2020 року інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня.

Як вбачається з відповіді Пенсійного фонду України від 21.09.2020 року ОСОБА_1 пенсію не отримує, відомості щодо останнього місця роботи відсутні.

30 жовтня 2020 року та 02 листопада 2020 року державним виконавцем, з метою перевірки майнового стану боржника, виявлення та опису належного йому майна, здійснено вихід за місцем проживання боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак перевірити майновий стан боржника не виявилося можливим, оскільки на дзвінок у двері ніхто не відчинив, про що складено акт державного виконавця та залишено виклик на прийом до державного виконавця. Боржник за викликом не з`явився.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону N 3857-XIIта у п. 18 ч. 3ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення частини 2 статті 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, та відсутність доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань за рішенням суду, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

При цьому державним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу.

Наведені державним виконавцем обставини у сукупності об`єктивно не свідчать про факт ухилення боржника від виконання рішення суду, що є підставою для відмови у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання останнім зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Каплій І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 18 грудня 2020 року.

Суддя І.В. Ульяніч