Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

ун.№357/15428/19

пр.№2/759/1145/20

"24" січня 2020 р.

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участі секретаря - Савіцької Л.Д., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Штабського М.В., в інтересах ОСОБА_2 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019р. до провадження судді Святошинського районного суду м.Києва Горбенко Н.О. надійшла цивільна справа №357/15428/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою від 02.09.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляду в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 25 жовтня 2017 року між ним та TOB "МПК Інтіла" () укладено Договір підряду на будівництво індивідуального житлового будинку. Так, зі сторони підписанта від TOB "МПК Інтіла" () виступав виконавчий директор ОСОБА_2 . За умовами вказано вище договору TOB "МПК Інтіла" (код ЄДРПОУ 3 73 815 82), в особі Відповідача, брав на себе зобов`язання збудувати індивідуальний житловий будинок, згідно проекту, загальною площею 112 кв.м. в строк з 25.10.2017 року по 25.05.2018 року.

На виконання вказаного вище Договору, зі сторони позивача було сплачено аванс в розмірі 12 300 дол. США, особисто громадянину ОСОБА_2 , про що є відповідна розписка, але до цього часу умови Договору підряду так і не виконані зі сторони відповідача. На вказаному підприємстві відсутні будь-які трудові ресурсі та техніка, необхідні для виконання даного виду робіт. Відповідач змінив номер телефону, зустрічей перестав уникати з грудня місяця 2017 року.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суму у розмірі 12 300 дол. США, що еквівалентно 332 100,00 гривень та витрати пов`язані із розглядом даної цивільної справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовну заяву у повному обсязі,

в якій зазначено, що між ним та відповідачем виникли спірні відносини, які регулюються нормами глави 71 Цивільного кодексу України, а саме, боргові зобов`язання за договором позики. На підтвердження даної обставини до матеріалів справи ОСОБА_1 додав оригінал розписки. Крім того, у судовому засіданні позивач у відповідь на запитання суду пояснив, що у борг (позика) ОСОБА_2 гроші у сумі 12 300 дол. США, що еквівалентно 332 100,00 гривень не надавав, а кошти передані особисто ОСОБА_2 як аванс на будівельні матеріали згідно Договору підряду б/н на будівництво індивідуального жилого будинку від 25.10.2017р., укладеного між ОСОБА_1 та TOB "МПК Інтіла", в особі виконавчого директора ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Штабський М.В. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач обґрунтовує правові підставами, що регулюють відносини договору позики та те, що ОСОБА_2 як фізична особа ніяких правочинів щодо позики не вчиняв. Крім того, ОСОБА_1 у попередньому судовому засіданні визнав ту обставину, що кошти ОСОБА_2 не позичав, а передавав на підставі Договору підряду від 25.10.2017р. як аванс.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2017 року між ним та TOB "МПК Інтіла", в особі виконавчого директора ОСОБА_2 . укладено Договір підряду б/н на будівництво індивідуального житлового будинку відповідно до якого ТОВ «МПК Інтіла» зобов`язалось виконати роботи з будівництва індивідуального житлового будинку у строк з 25.10.2017р. по 25.05.2017р., загальна вартість виконаних робіт складає 774 000, 00 грн.

Згідно розписки від 21.03.2018р. ОСОБА_2 отримав аванс від ОСОБА_1 на будівництва у розмірі 12300 доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Дослідивши розписку, суд виявивши її справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, приходить до висновку, що між сторонами договір позики не укладався.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписки, приходить до висновку, що укладення між ними договору позики не відбулося.

Ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення боргу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Керуючись 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 10, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.01.2020р.

Суддя: Н.О. Горбенко