Справа №345/163/20
Провадження № 2/345/304/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сівка-Войнилівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд, -

встановив:

що позивачі звернулися до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня баба ОСОБА_3 . За життя баба залишила заповіт від 01.04.1992 р., згідно якого все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_4 , який являється батьком позивачів. У склад спадкового майна входить земельна частка (пай), розміром 33.07 в умовних кадастрових гектарах, що стверджується відповідним сертифікатом, згідно якого дана земельна частка належала бабі позивачів. Проживаючи разом із матір`ю, батько позивачів ОСОБА_4 після її смерті прийняв спадщину, однак не оформив належним чином своє право власності на спадкове майно. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачів, який за життя залишив заповіт від 24.10.2000 р., згідно якого у рівних долях заповів все своє майно позивачам. 11.12.2007 р. нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну частку та рекомендовано звернутися до суду за захистом свого права. З наведених підстав позивачі просять визнати за ними право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на земельну частку (пай), площею 33.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ІФ № 006383 від 21.09.1993 р., який виданий на ім`я ОСОБА_3 .

У підготовче судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, однак їх представник ОСОБА_5 подав заяву про уточнення позовних вимог та про визнання за кожним із позивачів по Ѕ ідеальної частки на вказану вище спадкову земельну частку (пай) (а.с. 31).

Сторона відповідача теж у підготовче судове засідання не з`явилася, однак від її представника подана заява, згідно якої вона позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить позов задоволити, а справу розглянути у її відсутності (а.с. 30).

Суд, проаналізувавши докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст. 200 ч. 3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки у підготовчому судовому засіданні відповідачем позов визнано, тому у даному випадку за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачів ОСОБА_3 (а.с. 13).

01.04.1992 р. ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_4 (а.с. 15).

11.12.2007 р. нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , з підстав пропуску ОСОБА_4 строку для прийняття спадщини (а.с. 24).

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно Сертифікату про право на земельну частку (пай), серії ІФ № 006383 за життя бабі позивачів ОСОБА_3 належала земельна частка (пай) розміром 33.07 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 17).

Оскільки, ОСОБА_3 померла у 1997 року, тому на той час діяли положення ЦК Української РСР 1960 року, згідно яких, ОСОБА_4 проживаючи з матір`ю після її смерті фактично вчинив дії що свідчать про прийняття спадщини за заповітом, так як проживаючи разом із матір`ю в одному господарстві, вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідками Сівка-Войнилівської сільської ради від 26.12.2019 р. № 985 та № 986 (а.с. 14, 20).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно положень ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Оскільки, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 успадкував все її майно, тому спірна земельна частка (пай) перейшла йому у власність, однак він не оформив належним чином право власності на дану земельну частку.

24.10.2000 р. ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось у рівних частинах заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 21).

Із рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке зазначалося судом вище слідує, що позивачі вчасно звернулися із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини, отже являються, як такими, що прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_4 .

Також, про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.05.2008 р. видане на ім`я позивачки ОСОБА_2 (а.с. 22, 23).

Судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом немає, та немає спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, які визначені ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що за таких обставин, за позивачами слід визнати право власності на вищевказане спадкове майно за заповітом після смерті батька.

На підставі ст. ст. 524, 534, 549 ЦК Української РСР 1960 року ст. ст. 1217, 1225, 1268-1270, 1273, 1274 ЦК України та керуючись ст. ст. 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на Ѕ частину земельної частки (пай), площею 33.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ІФ № 006383 від 21.09.1993 р., який виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на спадкове майно за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на Ѕ частину земельної частки (пай), площею 33.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ІФ № 006383 від 21.09.1993 р., який виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення.

Головуючий