Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/2148/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області - в складі судді Довгого І.І.,

за участю секретаря судових засідань - Мигаль Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В своїй заяві посилається на те, що з 2 червня 1990 року він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, після укладення шлюбу він з відповідачкою почали проживати в будинку по АДРЕСА_1 . За час спільного проживання у них народилося двоє дітей. В 2007 році він з відповідачем за спільні кошти, відповідно до договору купівлі-продажу, придбали земельну ділянку, площею 0,0500 га по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був оформлений на ОСОБА_3 і зберігається у неї. На підставі рішення №335 від 22 травня 2007 року Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, видано дозвіл щодо зміни цільового призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування магазину. Після оформлення всіх дозвільних документів, починаючи з 2008 року розпочалося будівництво магазину. 23.07.2010 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати в одному будинку і він продовжував займатися будівництвом магазину, оскільки в подальшому мали намір подарувати його дочці і сину. У вересні 2014 року будівництво приміщення магазину було завершено та зареєстровано в інспекції ДАБК у Рівненській області про готовність об`єкта до експлуатації. З січня 2015 року він на вимогу відповідачки забрав речі і переїхав проживати до іншого житла. 11.08.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за відповідачем зареєстровано право власності на приміщення магазину по АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що у нього є докази того, що відповідачка має намір продати приміщення магазину та забороняє йому повноцінно користуватися належною йому частиною магазину, просить поділити між ним та ОСОБА_3 приміщення магазину та визнати за ним право власності на 1/2 частину приміщення магазину.

20.04.2018 року від відповідачки ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого заявлені позовні вимоги не визнає в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. А також просить в позові відмовити у зв`язку із спливом позовної давності. Зазначила, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2010 року шлюб між нею та ОСОБА_1 було розірвано, підставою розірвання шлюбу було не підтримання подружніх стосунків та що вони не вели спільного господарства. Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду про поділ приміщення магазину лише через сім років з дня розірвання шлюбу. У задоволенні позову має бути відмовлено за закінченням строків позовної давності. Також ОСОБА_1 не довів належності цього об`єкту нерухомості до майна спільної сумісної власності подружжя. Відповідачка вказує, що з 04.11.1994 року вона була зареєстрована приватним підприємцем і тривалий час займалася підприємницькою діяльністю, і тому мала відповідні доходи, також вона мала і інші доходи, що надало їй можливість набути належне їй майно, в тому числі і приміщення, яке намагається поділити ОСОБА_1

04.06.2018 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог. В позовній заяві зазначено, що після розірвання шлюбу 23 липня 2010 року будівництво магазину здійснювалося особисто ОСОБА_1 за його кошти та бригадами робочих, найманих ним. Просить поділити між ним та ОСОБА_3 майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме приміщення магазину, що знаходиться по АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на 3/4 частину приміщення магазину.

14 червня 2018 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог. В своїй заяві відповідачка вказує, що позовні вимоги не визнає на підставі обґрунтувань, які нею були наведені у раніше поданому відзиві також не визнає збільшення позовних вимог, оскільки позивач не навів жодної підстави, яка б давала йому право визначити за ним право власності на 3/4 частини магазину та не надав жодного доказу на підтвердження цієї вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Позивач пояснив, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем по справі в 2007 році придбали земельну ділянку. В 2008 році рішенням Клесівської селищної ради за заявою ОСОБА_3 було змінено цільове призначення земельної ділянки, після чого вони стали будувати магазин. До 2010 року сторони проживали однією сім`єю, а в 2014 році він дізнався від відповідачки про те, що шлюб між ними розірвано. В 2007-2008 роках було збудовано стіни магазину та дах, а далі будівництвом магазину він займався сам. Він особисто наймав бригади робітників для будівництва, з ними розраховувався з ними, купував буд матеріали. На той час він їздив на заробітки, тому у нього були кошти для будівництва магазину, також йому допомагав син та чоловік дочки, який надав на будівництво 30000 доларів США. Підтвердити письмовими доказами, те, що він витрачав власні кошти на будівництво магазину він не може, оскільки відповідачка в травні 2015 року проникла в магазин і викрала всі документи на магазин. Стосовно проникнення в приміщення в магазин він звертався в правоохоронні органи, але в подальшому він відмовився від своєї заяви і кримінальне провадження було закрите. Будівництво магазину було закінчено в жовтні 2014 року. Вартість магазину становить 400000 гривень. Після 2014 року в будівництво магазину, він вклав 28000 доларів США. Оскільки відповідачка участі в будівництві магазину з 2014 року не приймала, він займався один будівництвом магазину тому просить виділити йому 3/4 частини магазину.

Представник позивача ОСОБА_2 суду пояснив, що після того як позивач дізнався, що шлюб між ними розірваний в 2014 році будівництвом магазину він займався один, вкладав свої власні кошти, допомагали діти. Оскільки після розлучення позивач добудовував магазин один, тому він просить визнати за ним право власності на більшу частину приміщення магазину. Однак документально підтвердити, те що позивач особисто будував приміщення магазину позивач не може. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації приміщення магазину була подана позивачем в 2014 році і вже 2017 році було зареєстроване за ОСОБА_3 право власності на приміщення магазину.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, пояснила, що з 2011 року вона з позивачем не проживали однією сім`єю, спільного господарства не вели, участі у будівництві магазину позивач не приймав. Підтвердила, що вона особисто наймала робітників для будівництва, замовляла вікна, двері в м. Рівному і м. Сарни в 2014 році. Дах магазину їй робила бригада працівників, з якою вона домовлялась і розраховувалась в 2014 році. Будівництво магазину розпочалося в 2014 році, а з 2011 року вона закуповувала будівельні матеріали і завозила їх на відведену під будівництво земельну ділянку. Магазин був побудований в 2014 році. Вартість будівництва магазину становить 180000 гривень. В дану суму не входить оплата будівельників. Будівництво магазину їй обійшлося в 300000 гривень. Вона є власником даного приміщення магазину, що підтверджується документами про початок будівництва, декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, витягом про реєстрацію нерухомого майна. Просила в позові відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 суду пояснив, що ОСОБА_3 є власником приміщення магазину, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності. Вона витрачала власні кошти на придбання будівельних матеріалів, наймала робітників для будівництва, позивач участі в будівництві даного магазину не приймав. Просив в позові відмовити.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Клопотання відповідачки щодо пропуску позивачем строку позовної давності до позовних вимог про поділ майна подружжя не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

При вирішенні питання позовної давності у справах про поділ майна подружжя суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного з подружжя. Неподання позову про поділ майна, у т.ч. до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати про початок перебігу позовної давності (права позиція Верховного суду, викладена у постанові №6-258цс15 від 23 вересня 2015 року).

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з 1990 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 23 липня 2010 року був розірваний Сарненським районним судом, що підтверджується рішенням Сарненського районного суду. Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.01.2011 року стосовно погроз з боку ОСОБА_1 , висновок по зверненню ОСОБА_3 від 04.02.2015 року стосовно погроз з боку ОСОБА_1 перевіркою не встановлено, рішення Сарненського районного суду від 15 жовтня 2015 року яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зустрічного позову ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, підтверджують, що між сторонами тривалий час складались неприязні стосунки. 11 серпня 2017 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на приміщення магазину за собою, і коли про це дізнався ОСОБА_1 він 11 вересня 2017 року звернувся до суду з позовом про поділ майна, тобто в межах трирічного строку.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову за пропуском трирічного строку позовної давності.

Позивач просив поділити майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із ч. 1ст. 61 СК України.

ОСОБА_1 просить поділити будівлю магазину по АДРЕСА_1 так як це є об`єктом спільної сумісної власності.

Позивач посилається на те, що будівництвом магазину він займався сам, наймав робітників, закуповував будівельні матеріали.

На підтвердження своїх пояснень позивач надав копії замовлення покупцем №Кзк/RV-0003224 металевих предметів, чек на придбання дверей, чек на придбання бруківки, замовлення міжкімнатного дверного блоку, накладна на фарбування дверного блоку, квитанції про оплату монтажу системи блискавкозахисту, та послуг пожежної сигналізації.

Відповідно до наданих накладних та чеків вбачається, що замовником будівельних матеріалів та послуг був ОСОБА_1 , які він замовляв і оплачував в період жовтень 2014 року по березень 2015 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 показали, що їх наймав позивач ОСОБА_1 для внутрішніх та зовнішніх робіт приміщення магазину, вони штукатурили стіни, утепляли підлогу, підбивали стелю, вставляли вікна, робили сходи, ставили на вулиці бордюри, копали вигрібну яму під туалет, заливали фундамент під пристройку. ОСОБА_1 привозив будівельні матеріали, надавав деякі інструменти, бетономішалку. Позивач розраховувався з ними за виконану роботу, також його син привозив їм каву. Відповідача вони на будівництві магазину не бачили. Підтвердили, що магазин будувався в 2014 році.

До матеріалів справи відповідачем долучене свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, яким підтверджується, що ОСОБА_3 була зареєстрована як фізична особа підприємець з 04.11.1994 року.

Рішенням Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області №335 від 22 травня 2007 року надано дозвіл підприємцю ОСОБА_3 на складання проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення частини земельної ділянки орієнтовною площею 0,0500 га в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування магазину за рахунок земель наданих ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Клесівської селищної ради.

Рішенням Клесівської селищної ради №778 від 05.08.2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування магазину за рахунок земель ОСОБА_3 на праві власності і були надані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації вбачається, що початок будівництва розпочався в серпні 2014 року , будівництво закінчилося у вересні 2014 року. Будівництво було розпочате на підставі проектної документації, яку надала ОСОБА_3 14 серпня 2014 року.

Докази того, що будівництво магазину здійснювалося за кошти лише відповідачки у справі відсутні. Відповідач не спростувала доводи позивача, про те, що спірний об`єкт нерухомого майна є їх спільною сумісною власністю.

Дослідивши докази по справі суд дійшов висновку, що спірне приміщення магазину по АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін по справі.

Позивач просив визнати за ним 3/4 частини приміщення магазину, посилаючись на те, що він після 2010 року сам займався будівництвом магазину.

Відповідно до ч. 1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК України).

Тобто, право на збільшення частки одного із подружжя настає за умови настання відповідних юридичних фактів, які мають бути підтверджені належними доказами.

Однак позивач не надав суду доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, тому суд дійшов висновку про поділ майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину спірного майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи підтверджують сплату позивачем судового збору в сумі 4000 гривень при зверненні до суду з позовом, про що свідчать квитанції .

З врахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, суд в силу ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення з позивача судового збору пропорційно задоволених вимог, що становить 2666 грн. 67 коп. (4000 х 1/2 : 3/4 )

На підставі викладеного, ст. ст. 60, 69, 70,71 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) НОМЕР_2 ) про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме приміщення магазину, що знаходиться по АДРЕСА_2 , зареєстрованого за ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приміщення магазину, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2666 (дві тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 67 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде складено 29 січня 2020 року.

Суддя: