КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 373/813/19 Головуючий у суді першої інстанції: Керекеза Я. І.

апеляційне провадження № 22-ц/824/797/2020 Головуючий: Гаращенко Д. Р.

16 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.09.2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 17 145, 27 грн; вирішити питання судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 22.09.2016 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 6 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 11.04.2019 утворилася заборгованість перед банком в розмірі 17 145, 27 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 5634, 47 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 3955, 63 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 5655, 57 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 606,97 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 792,63 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.09.2019 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О. Л. 24.10.2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог Крилова О. Л. зазначила, що суд при постановлені рішення дійшов помилкового висновку, про відсутність договірних зобов`язань між сторонами, про недоведеність укладення кредитного договору, видачі кредиту та картки.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач підписуючи анкету-заяву висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відсутність підпису ОСОБА_1 на Умовах та правилах не свідчать про те, що він не був з ними ознайомлений, не означає відсутність договірних правовідносин та заборгованості.

Свою згоду з умовами договору відповідач підтвердив користуючись наданими Банком коштами, знімаючи кошти з банкомату та частковим погашенням заборгованості.

Судом не враховано, що АТ КБ виконав свої зобов`язання перед відповідачем відповідно договору. Надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Розрахунок заборгованості відображає рух коштів за карткою, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано.

На підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив Постанову Верховного Суду від 11.09.2019 року у справу № 642/75533/15-ц, відповідно до якої вказано, що на підставі заяви позичальника виникають договірні відносини і факт користування карткою стверджує наявність кредитних правовідносин у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг.

Апелянт додав до апеляційної скарги виписку по картковим рахункам ОСОБА_1 та довідку про підписання кредитного договору № б/н та видачу кредитної картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.09.2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9).

Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.09.2016 року відносно ОСОБА_1 станом на 11.04.2019, підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади.

Розрахунок заборгованості не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містять даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (6000 грн); не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку (а.с.7-8).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису ОСОБА_1 (а.с. 10); Витяг із Умов і правил надання банківських послуг не містить підпису ОСОБА_1 ( а.с. 11-25).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Банком не доведено позовні вимоги. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами. Не доведено укладення кредитного договору з відповідачем, видачі кредиту та картки. Умови та правила не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою договору, погодженою сторонами його істотних умов, вірності нарахувань та відповідно заборгованості перед Банком.

Розрахунок заборгованості, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Копія анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами.

У анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: розмір кредитного ліміту, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення цих коштів відповідачем, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена процентна ставка.

Матеріали справи також не містять доказів отримання будь-яких платіжних карток відповідачем та отримання ним будь-яких кредитних коштів.

Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку.

У анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними він був ознайомлений.

Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним та допустимим доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15).

Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10). Разом з тим, цей витяг має чотири різних види тарифів та не має будь-яких позначок, які б вказували, який саме вид тарифу був обраний відповідачем та чи взагалі відповідач ознайомився саме із цими тарифами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Даний висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц відповідно до якої вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту укладення із відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови та Правила надання банком кредиту не містять підпису позичальника, банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались.

Підписана заява позичальника не містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, відсутні підстави для висновку, що відповідач ознайомлений саме із тими Умовами та Правилами, які додані до позовної заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.09.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.05.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У матеріалах справи відсутні докази визнання відповідачем саме тих Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНК ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, та не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, в даній справі, шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у подібній справі №342/180/17.

Розрахунки заборгованості за договором №б/н від 22.09.2016 року не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Із наданих розрахунків не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Розрахунки не містять підпису відповідальних осіб та не скріплені печаткою банку, а відтак не можуть бути належним та допустимим доказом у справі.

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, а саме видачі Банком коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), оскільки за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на виписці по картковим рахункам ОСОБА_1 та довідці про підписання кредитного договору № б/н та видачу кредитної картки, що не були досліджені судом першої інстанції (а.с. 61-64).

Дані докази не були подані до суду першої інстанції на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до матеріалів справи представник АТ «Приватбанк» Гаренко Н. В. подала клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.36).

Відповідно до Клопотання представник АТ «Приватбанк» Гаренко Н. В., просила розглянути справу за відсутності позивача. Вказала, що позовні вимоги АТ «Приватбанк» підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ «ПРИВАТБАНК» відсутні (а.с. 37).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що позивачем свідомо було подано наявні у матеріалах справи докази, які останній вважав достатніми для підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.09.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль