Дата документу 09.12.2020 Справа № 310/1772/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/1772/19 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Провадження № 22-ц/807/2735/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради, Прокуратури Запорізької області, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа Бердянська районна рада, про визнання недійсним рішення, визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який було уточнено в ході судового розгляду справи (т. 2 а.с. 30-39).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить гараж літ. «Б», що розташований в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 09.07.2002р. Гараж «Б» знаходиться на земельній ділянці площею 0,0065 га за адресою АДРЕСА_2 ), яка була передана їй безоплатно у приватну власність для розміщення та обслуговування гаражу. Їй видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП № 054389, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3268 від 08.07.2003р. Рішенням восьмої сесії Бердянської міської ради УІІ скликання 18.02.2016р. вулиця Дюміна перейменована на АДРЕСА_3 .

У березні 2016 року вона вирішила подарувати сину гараж, та з цією метою звернулася до Держгеокадастру з заявою про присвоєння земельній ділянці, на якій знаходиться гараж, кадастрового номеру. Але рішенням Держгеокадастру від 05.09.2016р. їй було відмовлено у цьому з підстав перетину її ділянки з земельною ділянкою :09:006:0249, яка у 2010 році була надана у постійне користування прокуратурі Запорізької області. Площа накладення земельних ділянок співпадає на 100%.

Так, пунктом 3 рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 4 від

29.07.2010р. «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок» був затверджений проект відведення земельної ділянки та надано у постійне користування прокуратурі Запорізької області (м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, 29-а, ) земельну ділянку площею 0,1198 га, що розташована по АДРЕСА_4 для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Бердянської міжрайонної прокуратури.

Про те, що відповідач 29 липня 2010 року прийняв оскаржуване рішення їй стало відомо у березні 2016 року. Вона неодноразово зверталася до прокуратури Запорізької області і Генеральної прокуратури щодо вирішення питання. Прокуратурою визнано, що після проведення геодезичної зйомки встановлено наявність перетинання належної їй земельної ділянки площею 0,0065 га з земельною ділянкою, яка виділена прокуратурі Запорізької області, площею 0,1198га. Проте, відповідач до цього часу жодних дій, направлених на відновлення її прав як власника земельної ділянки, не вчинив.

Вказує, що вона ніколи не відмовлялася від належної їй земельної ділянки, її не було позбавлено права власності на цю земельну ділянку у встановленому законом порядку, а тому вказала, що прийнятий п. 3 рішення Бердянської міської ради від 29.07.2010р. № 4 є незаконним і таким, що порушує її права як власника земельної ділянки.

У зв`язку зі зазначеним просила в уточненій редакції позовної заяви:

1) визнати недійсним п. 3 рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010р. «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок» в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання у постійне користування Прокуратурі Запорізької області земельної ділянки площею 0,1198га, розташованої по АДРЕСА_4 для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Бердянської міжрайонної прокуратури;

2) визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №116357 від 21.08.2010р., виданий Прокуратурі Запорізької області на земельну ділянку площею 0,1198 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер -09:006:0249, зареєстрований за № 10 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі;

3) зобов`язати виконавчий комітет Бердянської міської ради скасувати право постійного користування Прокуратури Запорізької області земельною ділянкою площею 0,1198 га,кадастровий номер :09:006:0249;

4) зобов`язати Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» виключити з публічної кадастрової карти України земельну ділянку площею 0.1198га кадастровий номер 0400000-09:006:0249, розташовану по АДРЕСА_4 , яка передана у постійне користування Прокуратурі Запорізької області на підставі рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010р. «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п. 3 рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010р. «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок» в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання у постійне користування Прокуратурі Запорізької області земельної ділянки площею 0,1198га, розташованої по АДРЕСА_4 для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Бердянської міжрайонної прокуратури.

Визнано недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №116357 від 21.08.2010р., виданий Прокуратурі Запорізької області на земельну ділянку площею 0,1198 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер -09:006:0249, зареєстрований за № 10 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Зобов`язано Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» виключити з публічної кадастрової карти України земельну ділянку площею 0.1198га кадастровий номер 0400000-09:006:0249, розташовану по АДРЕСА_4 , яка передана у постійне користування Прокуратурі Запорізької області на підставі рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010р. «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок».

В задоволенні решти позовних вимог позивача відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду в частині відмови в її позові не оскаржила.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, Прокуратура Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог позивача та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

ДП «Центр державного земельного кадастру» оскаржує рішення суду лише в частині покладення на нього обов`язку виключити з публічної кадастрової карти України земельну ділянку площею 0.1198 га, кадастровий номер 0400000-09:006:0249, розташовану по АДРЕСА_4 , яка передана у постійне користування Прокуратурі Запорізької області на підставі рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010р. «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок», вказуючи, що такими повноваженнями воно не наділено, та за цими вимогами позивача воно не є належним відповідачем. Просить скасувати рішення в цій частині та відмовити у цих вимогах позивача.

Прокуратура Запорізької області до судового засідання апеляційного суду не з`явилась, надавши письмове клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника та підтримку своєї апеляційної скарги.

Бердянська районна рада, Бердянська міська рада та її виконавчий комітет до апеляційного суду у судові засідання своїх представників не направили.

Оскільки учасники справи, що не з`вились в судове засідання апеляційного суду 09 грудня 2020р. були повідомлені, то у відповідності до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України апеляційний розгляд відбувся за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ДП «ЦДЗК», який підтримав апеляційні скарги, ОСОБА_1 та її адвоката Трет`як В.К., які заперечували проти обох скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню за такими обставинами.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 23.05.2002р. № НОМЕР_1 на праві приватної власності належить гараж літ. «Б», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 45-47).

На підставі рішення Бердянської міської ради від 12 червня 2003 року № 22 «Про вилучення, передачу у приватну власність та в оренду земельних ділянок громадянам» ОСОБА_1 для розміщення та обслуговування гаражу передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 ), площею 0,0065 га (т. 1 а.с. 8).

ОСОБА_1 видано Державний акт на право приватної власності на землю І-ЗП

№ 054389 від 08.07.2003р. щодо земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1 (в районі житлового будинку АДРЕСА_1 ), площею 0,0065 га, для розміщення та обслуговування гаража, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3268 (т. 1 а.с.15).

Рішенням Бердянської міської ради від 29 липня 2010 року № 4 «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок» (п. 3) затверджено проект відведення земельної ділянки та надано у постійне користування Прокуратурі Запорізької області земельні ділянки, загальною площею 0,1254га (0,1198га та 0,0056га), розташовані по АДРЕСА_4 , для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Бердянської міжрайонної прокуратури (т. 1 а.с. 19). Відповідно до довідок Управління Держкомзему у місті Бердянську від 14.07.2010 № 487 земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери :09:006:0249 (0,1198 га) та :09:006:0248 (0,0056 га) ( т. 1 а.с.17-18).

На підставі вищезазначеного рішення Прокуратурі Запорізької області видано Державні акти на право постійного користування земельними ділянками від 21 серпня 2010 року для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Бердянської міжрайонної прокуратури площею 0,1198га та 0,0056га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 (т. а.с.16-17).

Рішенням Бердянської міської ради Запорізької області від 18 лютого 2016 року № 56 «Про перейменування назв вулиць, проїздів, площ, проспектів, скверів, бульварів в м. ердянськ», зокрема, вулиця Дюміна перейменована на вулицю Італійська.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земель-

ний кадастр», який набрав чинності 07.08.2011р., земельні ділянки, право власності (ко-

ристування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від при-

своєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

29.08.2016р. ОСОБА_1 звернулася до державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області із заявою про внесення відомостей про належну їй на праві власності земельну ділянку до Державного земельного кадастру, присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, надавши державному кадастровому реєстратору технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 51-83).

Рішенням державного кадастрового реєстратора № РВ-016 від 05 вересня

2016р. їй було відмовлено, оскільки встановлено «перетин ділянки з ділянкою :09:006:0249. Площа співпадає на 100% (Накладення)» (т. 1 а.с.20-21).

Вказане також зазначено у Протоколі № ПП-016 проведення перевірки електронного документа від 05.09.2016р. (т. 1 а.с. 22). Такі ж висновки вказані в копії рішення № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 05.02.2019 (т. 1 а. с. 44).

Ухвалою суду від 04.09.2019р. у справі була призначена судова земельно-технічна

експертиза (т. 1 а.с. 95-96), на вирішення якої було поставлене таке питання: чи є накладення земельної ділянки площею 0,1198 га за адресою: АДРЕСА_4 , з кадастровим номером :09:006:0249, що надана в постійне користування Прокуратурі Запорізької області, на земельну ділянку площею 0,0065га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), з цільовим призначенням для розміщення та обслуговування гаража, яка належить ОСОБА_1 .

13.05.2020р. до суду надійшов висновок Дніпропетровського НДІ судових експертиз № 753-19 від 30.03.2020р. (т. 1 а.с. 170-185), згідно з яким проведеним дослідженням правовстановлюючої та технічної документації із землеустрою на земельні ділянки, зіставлення наданих на дослідження матеріалів з вимогами земельного законодавства, нормативними документами з питань землеустрою, землекористування та іншими нормативно-правовими актами, чинними на території України, встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :09:006:0249, площею 0,1198 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка надана в постійне користування Прокуратурі Запорізької області накладається (перетинається) на земельну ділянку площею 0,0065 га. з цільовим призначенням для розміщення та обслуговування гаража, яка належить ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) відповідно до правовстановлюючих документів. Земельна ділянка кадастровий номер №:09:006:0249 площею 0,1198 га, містить у своєму внутрішньому периметрі всю площу 0,0065 га земельної ділянки площею, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площа накладання складає 100%. Графічне відображення місця розташування накладення та меж вказаних земельних ділянок показано на Схемі в Додатку № 1.

Графічне відображення місця розташування накладення та меж земельної ділянки кадастровий номер :09:006:0249 та земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) міститься у Додатку №1 до висновку експерта ( т. 2 а.с.180).

Таким чином, судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:006:0249 площею 0,1198 га., яка надана у постійне користування прокуратурі Запорізької області, містить у своєму внутрішньому периметрі всю площу земельної ділянки площею 0,0065 га, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площа накладання складає 100%.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок прийняття 29 липня 2010 року Бердянською міською радою п. 3 рішення № 4 «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок» (т. 1 а.с. 19), яким був затверджений проект відведення земельної ділянки та надано у постійне користування Прокуратурі Запорізької області земельну ділянку площею 0,1198 га, що розташована по АДРЕСА_4 , було порушено право позивача ОСОБА_1 як власника земельної ділянки.

Дійшовши такого висновку, суд визнав, що вказане порушене право позивача підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, тому визнав недйсними пункт 3 рішення БМР № 4 та виданий на його підставі прокуратурі Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою, а також поклав обов`язок на ДП «ЦДЗК» виключити з публічної кадастрової карти України земельну ділянку площею 0.1198га з кадастровим номером :09:006:0249, розташовану по АДРЕСА_4 , яка передана у постійне користування Прокуратурі Запорізької області на підставі рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010 року «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок».

Саме в цій частині в частині задоволених вимог позивача оскаржується рішення суду прокуратурою Запорізької області.

Прокуратура Запорізької області, як слідує з апеляційної скарги, не заперечує законність придбання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки для обслуговування належного їй на праві власності гаражу, але вважає, що і їй було надано у постійне користування земельну дялнку по АДРЕСА_4 площею 0,1198 га на законних підставах.

Вказує, що проект землеустрою розроблено спеціалізованою ліцензійною землевпорядною організацією ДП «Центр ДЗК» та погоджено висновками Управління Держкомзему у м. Бердянську № 729 від 14.07.2010р., Управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради № 718-07/10, Мелітопольським сектором регулювання природокористування від 15.07.2010 № 1201, Державним закладом «Бердянська міська санепідстанція» від 08.07.2010 № 545, від 08.07.2010 № 1190, Відділом культури виконавчого комітету БМР від 06.07.2010 № 559.

Між тим, отримання всіх вказаних дозволів та погоджень компетентних органів не може свідчити про законність набуття у постійне користування земельної ділянки прокуратурою на шкоду інтересам власника її частини.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суд встановив, що на час виділення земельної ділянки площею 0,1198 га по АДРЕСА_4 частина цієї ділянки площею 0,0065 га вже перебувала у власності позивача ОСОБА_1 на законних підставах, та для надання прокуратурі у останньої у належний спосіб відповідно за земельного законодавства не вилучалась. А тому належна ОСОБА_1 на праві власності земельна ділянка не могла бути передана іншій особі. Зокрема, БМР не була вже власником та розпорядником цієї земельної ділянки, а тому не могла приймати рішення про її надання прокуратурі.

Отже, суд правильно встановив дійсні обставини у цій справі та обґрунтовано захистив порушені права належного власника земельної ділянки від неправомірного рішення неналежного розпорядника Бердянської міської ради шляхом скасування її неправомірного рішення, яким позивача фактично позбавлено права власності, що є неприпустимим в силу положень статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України та порушить права позивача з точки зору міжнародних актів статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відтак, з визнанням недійсним пункту 3 рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010 року «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок» в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та надання у постійне користування Прокуратурі Запорізької області земельної ділянки площею 0,1198га, розташованої по АДРЕСА_4 для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Бердянської міжрайонної прокуратури, для прокуратури Запорізької області настають юридичні наслідки у вигляді втрати права, яке ним набуто на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування. А тому визнаються недійсними і документи з оформлення такого права Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою.

Вказані обставини були добре відомі прокуратурі до порушення цієї цивільної справи, що відслідковується з листування ОСОБА_1 з органом прокуратури, яким визнавались її претензії з незаконного позбавлення власності ( т. 1 а.с. 23, 29, 104), але проблема була лише в розробці оновленої технічної документації на земельні ділянки та наявності коштів на цей захід.

В апеляційнй скарзі прокуратури також вказується на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки остання підписала при розробці технічної документації для відведення земельної ділянки прокуратурі акт погодження зовнішніх меж з нею як суміжним земелекористувачем.

Дійсно, в матеріалах справи міститься технічна документації - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1198 га, яку виділено прокуратурі Запорізької області по АДРЕСА_4 ( т. 1 а.с. 138-196), у якій серед інших документів міститься Акт погодження меж цієї земельної ділянки, де мається підпис ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 178).

Але судом перевірялись такі заперечення прокуратури проти позовної заяви та обґрунтовано не прийнято їх до увагу з урахуванням правовї позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019р. у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-1952сво18), у якій вказано, що оскільки підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення права на земельну ділянку. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі надання у власність або користування земельних ділянок.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Плати Верховного Суду від 20 березня 2019р. у справах № 350/67/15-ц (провадження № 14-652-цс18) та № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

Крім того, колегія, вивчивши акт погодження меж та долучені до технічної документації схеми ділянки площею 0,1198 га, наголошує на тому, що на цій схемі не було відображено земельну ділянку позивача ОСОБА_1 , а визначено лише контури земельної ділянки, що надавалсь прокуратурі. А отже позивач могла не визначитись із тим, що її земельна ділянки не межує із земельною ділянкою, що надається прокуратурі, а повністю поглинається нею. Таке взаєморозташування земельних ділянок не було помічено навіть компетентним органом ДП «ЦДЗК», яке виступало розробником цієї технічної документації.

З наданого позивачем плану зовнішніх меж земельної ділянки з кадастровим номером :09:006:0249 вбачається, що з нею погоджувалась межа від В до Г, в той час як її гараж та земельна ділянка під ним розташовані на межі від Г до Д на відрізку довжиною 6,5 метри ( т. 1 а.с. 25).

Тому загалом підписання акту погодження меж суміжним землевласником або змелекористувачем не створює правових наслідків щодо визнанням ним факту передачі належної ділянки іншій особі та відмови від її частини або від всієї земельної ділянки на користь суміжника, а тим більше таке підписання, коли неправильно визначено межу із суміжним земелевласником. До того ж у даному випадку між сторонами у справі не було навіть межі, оскільки земельна ділянка, що надавалась прокуратурі, повністю поглинула земельну ділянку позивача.

Таким чином, і цей довод апеляційної скарги Прокуратури Запорізької області колегією визнано необґрунтованим.

Також в скарзі прокуратури зазначається, що ОСОБА_1 вже зверталась із позовом до суду, надаючи ці ж самі рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей про її земельну ділянку до Державного земельного кадастру, та судом було відмовлено в задоволенні її позову у справі № 310/6294/17, у якій брали участь і прокуратура області, і Бердянська міська рада, а тому обставини, встановлені у тій справі, не підлягають доказуванню в цій справі.

Вивчивши надане рішення, на яке посилається прокуратура, колегія встановила, що ОСОБА_1 заявлявся інший позов до Бердянської міської ради про усунення перешкод у розпорядженні гаражем та земельною ділянкою. Та суд в тій справі не встановлював будь-яких обставин щодо тієї документації, на яку посилається прокуратура, а лише вказав, що суду з наданих позивачем документів взагалі не зрозуміло у внесенні яких відомостей відмовлено ОСОБА_1 , з якою конкретно земельною ділянкою має перетин земельна ділянка з кадастрови номером 0400000-09:006:0249, яка її площа,конфігурація, встановлені межі.

Тобто при вирішенні цієї справи суд правильно визнав, що у вищенаведеній справі № 310/6294/147 судом не встановлені будь-які обставини, які мали б приюдиційне значення для цієї справи, а лише надана правова оцінка документам, на підставі яких суд наразі і не зміг встановити дійсні взаємини сторін.

У такому разі суд правильно відкинув такі ствердження прокурора як необгрунтовані, посилаючись на ч. 7 статті 82 ЦПК України, згідно з якою правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

У скарзі прокуратури зазначається також, що суд, вирішуючи заяву про застосування строку позовної давності, дійшов помилкового висновку про пред`явлення ОСОБА_1 позову в межах строку позовної давності.

З цього приводу судом першої інстанції встановлено, що про порушення своїх прав внаслідок прийняття Бердянською міською радою п. 3 рішення № 4 від 29.07.2010 року позивач дізналася у березні 2016 року, а до суду із цим позовом звернулась 12.03.2019 року.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тому при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, довідалася, могла довідатися або зобов`язана була довідатися особа, яка є носієм цього права.

Таким чином, у даному конкретному випадку строк позовної давності має відраховуватися від дня, коли особа дізналася про порушення свого права, а не від дня винесення оскаржуваного рішення відповідачем.

Ці висновку суду є правильними, оскільки вказане рішення органу місцевого самоврядування не було адресовано позивачу та відповідно до її відома не доводилось.

Крім того, навіть після того, як позивач у березні 2016р. дізналась про це рішення, вона намагалась вирішити питання у позасудовому порядку, звертаючись до прокуратури з листами, та з цього листування вбачається, що прокуратура Запорізької області визнавала порушення її прав та наголошувала на тому, що приймаються заходи щодо виготовлення нової технічної документації, щодо замовлення на це коштів ( т. 1 а.с. 29). Та таке листування відбувалось протягом 2016-2017рр.

Тому суд за таких обставин правильно визнав, що строк позовної давності позивачем ОСОБА_1 не пропущено.

Зважаючи на все вище навдене, жоден довод апеляційної скарги не знайшов своє підтвердження як обґрунтований в ході апеляційного розгляду справи, а тому скарга прокурора у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

В скарзі ДП «ЦДЗК» єдиною підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині в частині покладення на нього обов`язку з виключення з публічної кадастрової карти України земельної ділянки площею 0.1198га кадастровий номер :09:006:0249, розташованої по АДРЕСА_4 , яка передана у постійне користування Прокуратурі Запорізької області на підставі рішення Бердянської міської ради № 4 від 29.07.2010р. «Про припинення та надання у постійне користування земельних ділянок», є та обставина, що ці функції не входять до його комепентції.

При цьому в скарзі надається ретельний аналіз чинного законодавства, але фактично не зазначається конкретно, який орган наділений такими функціями.

Встановлено, що позивачем первісно було визначено в якості особи, на яку слід покласти обов`зок з виключення з публічної кадастрової карти України земельної ділянки, наданої прокуратурі, Міжрайонне управління у Бердянському районі та м. Бердянську Головно управління Держгеокадастру у Запорізькій області ( т. 1 а.с. 2).

Усуваючи недоліки первісно поданої позовної заяви, позивач замість вказаного відповідача зазначила іншого - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, але залишила в прохальній частині вимогу про виключення з Публічної кадастрової карти України земельної ділянки з кадастровим номером :09:006:0249, яку спрямовано до Міжрайонне управління у Бердянському районі та м. Бердянську Головно управління Держгеокадастру у Запорізькій області (т. 1 а.с. 93-101).

Між тим, провадження у справі відкрито судом з відповідачем в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ( т. 1 а.с. 106).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 . Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області вказувало, що не погоджується з позовною вимогою щодо покладення обов`язку на Міжрайонне управління у Бердянському районі та м. Бердянську Головно управління Держгеокадастру у Запорізькій області виключити з Публічної кадастрової карти України надану прокуратурі земельну ділянку з тих підстав, що останнє не наділено повноваженнями щодо виконання таких вимог, а відповідні функції здійснює ДП «Центр державного земельного кадастру» ( т. 1 а.с. 236).

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області вказувало, що відповідно до п. 2.1.1 Статуту метою створенняя цього державного підприємства є адміністрування Державного земельного кадастру створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, технічне, технологічне забезпечення Державного земельного кадастру, збереження та захист відомостей, що мітяться у ньому. Тобто технічне втручання, про яке просить позивач у позовній заяві, може здійснюватись тільки ДП «Центр державного земельного кадастру», на підтвердження чому цим відповідачем надано відповідний Статут цього підприємства (т. 1 а.с. 239-242).

У зв`язку з цими обставинами ОСОБА_1 27.05.2019р. було подано уточнену позовну заяву, у якій відповідачем щодо вимоги про виключення з Публічної кадастрової карти України земельної ділянки з кадастровим номером :09:006:0249 визначено іншого відповідача - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» ( т. 2 а.с. 30-38). Відповідача в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області було виключено.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 29 травня 2019р. прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_1 ( т. 2 а.с. 45).

В ході розгляду справи ДП «Центр державного земельного кадастру» не заперечувало, що воно є належним відповідачем щодо спрямованої до нього позовної вимоги.

В апеляційній скарзі цей відповідач зазначає зворотнє тому, що доводило Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, а саме, що він не наділений функціями щодо внесення та/або виключення відомостей про земельні ділянки з Державного земельного кадастру, а такими повноваженнями наділений державний кадастровий реєстратор.

В ході апеляційного розгляду справи на запитання апеляційного суду, хто конкретно для цієї ситуації має виконати вимоги щодо виключення земельної ділянки з Публічної кадастрової карти, представник ОСОБА_2 не змогла відповісти на це запитання, обмежившись загальним посилання на ЗУ «Про Державний земельний кадастр», яким лише визначено, що держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а державний кадастровий реєстратор вносить відомості та змінює їх у передбаченому законом порядку.

Судом по цій позовній вимозі надано ретельний аналіз вказаного закону.

Так, згідно із ч.1 ст. 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ст. 6 цього Закону ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Адміністратором Державного земельного кадастру є державне підприємство, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного земельного кадастру, відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист відомостей, що містяться у Державному земельному кадастрі.

За цим аналізом положень спеціального закону та з урахуванням позиції Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, у відповідності до якої функції виключення відомостей з Публічної кадастрової карти України про сформовані та надані у постійне користування земельні ділянки покладені на ДП «ЦДЗК», а також за відсутності конкретної відповіді про те, хто є кадастрови реєстратором у такому випадку з боку представника апелянта, колегія вважає, що підстав для визнання ДП «ЦДЗК» неналежним відповідачем за цією вимогою не встановлено.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає обидві апеляційній скарги необґрунтованими, тому відповідно до вимог статті 375 ЦПК України залишає їх без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині в частині задоволених вимог позивача залишає без змін.

У зв`язку з відхиленням апеляційних скарг відповідно достатті 141 ЦПК України судові витрати відповідачів покладаються на них та перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Запорізької області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.