Справа № 710/1400/19
Провадження № 2/710/38/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2020 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретаря судового засідання - Бобильо ва І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29.10.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Свій позов позивач мотивує тим, що ОСОБА_2 був чоловіком позивачки, з яким вони розлучилися 14.04.2015 року. Відповідач з 14.11.2012 року був зареєстрований в будинковолодінні, що розташоване в АДРЕСА_1 , що підтверджується домовою книгою. Відповідач з лютого 2015 року по даний час без поважних причин не проживає за даною адресою реєстрації, змінив місце свого проживання, де проживає на даний час, позивачу не відомо. Відповідач створює перешкоди для позивача у реалізації права власності на будинок, оскільки позивач не може оформити житлову субсидію і не може надати довідку про доходи відповідача до органів соціального забезпечення.

У суд позивач не з`явився, надав письмову заяву в якій підтримав позов та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, справу просив розглянути без його участі.

Відповідач у суд не з`явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 13.11.2019 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 28.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, відзив до суду на позов, не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 14.04.2015 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 , про що складено відповідний актовий запис №4. Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище дружині ОСОБА_1 (а.с.7).

За даними підтвердження голови вуличного комітету вул. Лютневої, підпис якого стверджено секретарем Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади 28.10.2019 ОСОБА_2 , 1990 року народження, зареєстрований але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2015 року. (а.с.8).

За змістом довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 18.10.19 №7921 за адресою: АДРЕСА_1 до складу зареєстрованих осіб входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - власник, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - колишній чоловік. (а.с.9).

Відповідно до будинкової книги №16/1 для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 14.11.12 року. (а.с.10-12).

Згідно договору дарування житлового будинку від 15.03.2017, посвідченого Білоусом В.П., приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за №639, ОСОБА_5 (дарувальник) передає, а ОСОБА_1 (обдарована) приймає безоплатно в дар житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .(а.с.13-14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2017 № 82544107, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1257, номер запису про право власності: 19458735, підстава виникнення права власності - договір дарування, виданий 15.03.2017, видавник - ОСОБА_6 , приватний нотаріус. (а.с.15).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 15.03.2017, посвідченого Білоусом В.П., приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за №640, ОСОБА_5 (дарувальник) передає, а ОСОБА_1 (обдарована) приймає безоплатно в дар земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка має площу 0,1000 (нуль цілих одна тисяча десятитисячних ) га, цільове призначення даної земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0402. (а.с.16-17).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2017 № 82544569, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 7, номер запису про право власності: 19458861, підстава виникнення права власності - договір дарування, реєстровий №640 виданий 15.03.2017, видавник - ОСОБА_6 , приватний нотаріус. (а.с.18).

Згідно договору дарування житлового будинку від 15.03.2017, посвідченого Білоусом В.П., приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за №641, ОСОБА_5 (дарувальник) передає, а ОСОБА_1 (обдарована) приймає безоплатно в дар земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка має площу 0,0497 (нуль цілих чотириста дев`яносто сім десятитисячних) га, цільове призначення даної земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0403. (а.с.19-20).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2017 № 82544851, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 7, номер запису про право власності: 19458959, підстава виникнення права власності - договір дарування, реєстровий №641 виданий 15.03.2017, видавник - ОСОБА_6 , приватний нотаріус. (а.с.21).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 . Обґрунтовуючи свої вимоги порушенням права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Як на правову підставу позову посилалася на статтю 405 ЦК України, ст. 71 Житлового кодексу України та вказувала, що відповідач більше одного року, а саме з лютого 2015 року не користується ним, у будинку не проживає, де проживає на даний час невідомо. Крім того відповідач створює перешкоди у реалізації позивачу права власності на будинок, оскільки остання не може оформити житлову субсидію і не може надати довідку про доходи відповідача.

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно абз.2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,2, ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 163 ЖК УРСР, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Така ж норма закріплена і в абз.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено договором дарування житлового будинку від 15.03.2017 виданим приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Білоусом В.П., зареєстрованого в реєстрі за номером №639 (а.с.13-14).

Відповідач, є колишнім чоловіком позивача та з 14.11.12 зареєстрований у житловому будинку позивача. За місцем реєстрації відповідач відсутній без поважних причин починаючи з лютого 2015 року, тобто понад 1 рік. Відповідач, завдає незручності для позивача, що пов`язані із неможливістю отримати субсидію.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В даному випадку підлягає до застосування саме норма ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки відповідач з лютого 2015 року житловим будинком не користується, що свідчить про втрату його права на користування цим житлом, а у відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів про існування між сторонами будь - яких інших домовленостей, щодо права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , суду надано не було. Так само не надано доказів користування житловим будинком відповідачем після розірвання шлюбу, тобто після припинення сімейних відносин.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у справі № 454/2025/15-ц від 03.04.2019 № 487/3878/17. Згідно до ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що всі докази, що містяться у справі підтверджують факт відсутності відповідача, без поважних причин, понад один рік, за зареєстрованою адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що відповідач порушує права позивача як власника будинку, що проявляється у неможливості оформити житлову субсидію. Тому, суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за даною адресою. При цьому суд застосовує норми ч.2 ст. 405 ЦК України.

Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі ст.ст.41,47,55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391, 405 ЦК України, , керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації вказана у позовній заяві: АДРЕСА_1 , інші дані про особу суду невідомі, судовий збір в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Шполянським РС УДМС України в Черкаській області від 24.11.2015 року, інші відомості про особу суду не відомі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Побережна