Провадження № 6/761/779/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мальцев Д.О.,

при секретарі Чугаєва І.В.

приватний виконавець Корецька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корецької Ірини Павлівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу місто Київ Корецька Ірина Павлівна (далі по тексту - приватний виконавець) звернулась до суду із поданням, відповідного до якого просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 761/18502/16-ц, виданого 22.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за розпискою від 29.12.2015 у розмірі 6736, 00 доларів США, трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 353, 78 доларів США, що еквівалентно 10 169, 49 грн., моральної шкоди у розмірі 500, 00 грн., судового збору у розмірі 2018, 09 грн.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця перебувають матеріали виконавчого провадження № 60410057 з примусового виконання виконавчого листа № 761/18502/16-ц від 22.10.2019.Так, виконавцем направлялись боржнику копія постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення основної винагороди приватного виконавця, про арешт коштів та арешт майна боржника, однак вказані постанови останньому вручені не були. Крім того, виконавцем неодноразово здійснювались виїзди за адресою проживання боржника з метою перевірки майнового стану боржника, однак двері ніхто не відчинив. Виконавець вважає, що вказані дії боржника свідчать про те, що боржник точно знає про відкрите виконавче провадження, однак свідомо ухиляється від виконання рішення суду. Також виконавцем було встановлено, що боржник в період з дати відкриття виконавчого провадження /23.10.2019/ не державний кордон не перетинав. Виконавець зазначає, що боржник є громадянином Російської Федерації, а тому існує велика ймовірність того, що останній виїде за кордон на постійне місце проживання.

З урахуванням наведеного, приватний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебувають матеріали виконавчого провадження № 60410057 з примусового виконання виконавчого листа № 761/18502/16-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 22.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за розпискою від 29.12.2015 у розмірі 6736, 00 доларів США, трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 353, 78 доларів США, що еквівалентно 10 169, 49 грн., моральної шкоди у розмірі 500, 00 грн., судового збору у розмірі 2018, 09 грн.

Рішення суду набрало законної сили 01.10.2019.

24.10.2019 виконавцем відкрито виконавче провадження № 60410057.

24.10.2019 виконавцем винесено також постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди, постанову про арешт коштів боржника.

Проте матеріали справи не містять доказів про обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження. Зокрема до матеріалів справи не надано доказів направлення боржнику зазначених постанов, доказів отримання чи не отримання боржником вказаних постанов.

Крім того в матеріалах справи наявна вимога приватного виконавця, адресована банківським установам України про арешт коштів боржника.

Також в матеріалах справи наявний виклик приватного виконавця, адресований боржнику від 05.11.2019, 21.11.2019, 20.01.2020, 17.02.2020, проте відсутні докази направлення викликів боржнику та докази отримання чи не отримання боржником вказаних викликів.

В матеріалах справи також наявні акти приватного виконавця, складені за результатами виїзду виконавця за місцем реєстрації боржника від 31.10.2019, 06.11.2019, 22.11.2019, 18.02.2020.

Виконавцем було зроблено запит до Державної прикордонної служби України, з відповіді на який вбачається, що з 23.10.2019 по 03.05.2020 боржник державний кордон не перетинав.

Виконавцем також зроблено ряд запитів до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України з метою встановлення відкритих як ФОП рахунків, місця роботи боржника та інформації щодо отримання пенсії боржником. Разом з тим, інформація про отримані доходи, пенсію, відкриті рахунки як ФОП боржника та зареєстровані транспортні засоби, як вбачається з відповідей на запити, відсутня.

Так, приватний виконавець вказує, що та обставина, що боржник не виконує рішення суду, не погашає заборгованість - свідчить про умисне ухилення від його виконання.

При цьому, необхідність тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець обґрунтовує тим, що боржник хоч і не здійснював перетин державного кордону з 23.10.2019, однак є громадянином іншої держави, а тому існує ймовірність того, що останній виїде за кордон на постійне місце проживання.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Так, під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Крім того, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" ("Ignatov v. Bulgaria", 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі "Хлюстов проти Росії" ("Khlyustov v. Russia" від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України створює несправедливий дисбаланс між його правами, зокрема, правом на виїзд за межі України, та публічним інтересом, оскільки приватним виконавцем не доведено, що таке обмеження дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що боржник мав можливість виконати рішення суду, проте умисно ухилився від його виконання, зокрема, не надано доказів того, що боржник вчиняє будь-які дії, що перешкоджають приватному виконавцю проведення ряду виконавчих дій. Виконавцем також не надано доказів того, що боржник взагалі обізнаний про існування виконавчого провадження, а з наданих до суду матеріалів зазначене встановити неможливо.

Враховуючи все вищенаведене, в судовому засіданні не підтвердився той факт, що боржник має можливість виконати рішення суду, проте свідомо ухиляється від його виконання.

Доказів протилежного виконавцем не надано.

При цьому, самого лише посилання виконавця на ту обставину, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, не достатньо для застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

Також відсутні також докази, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що після 24.10.2019 боржник перетинав державний кордон.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України не відповідає вказаним критеріям, зокрема, не знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, відсутні докази про те, що таке обмеження сприятиме виконанню рішення суду, а тому подання приватного виконавця є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 37, 352-355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корецької Ірини Павлівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлений 18.08.2020.

Суддя: