Справа № 236/3282/20
14 грудня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Сердюк Н.В.,
за участю секретаря - Безорчук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за позикою,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперчує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 22).
Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с. 26), в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала.
Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що 30 січня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 позику у сумі 5200,00 гривень. Строк дії договору 18 місяців, тобто до 30 липня 2020 року (а.с. 4).
Крім того відповідачкою ОСОБА_2 була надана розписка, в якій ОСОБА_2 зазначила, що отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5200,00 грн, та зобов`язалася повернути зазначену суму до 30 липня 2020 року на умовах, визначених договором позики від 30 січня 2019 року (а.с. 5).
Пунктом 3.2. договору позики від 30 січня 2020 року передбачено, що у разі порушення позичальником графіку повернення позики, обумовленого в п. 2.3 цього договору, на строк 30 днів позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики. Разом з тим позичальни додатково сплачує позикодавцеві 0,5% від залишку неповерненої суми позики за кожен прострочений день (а.с. 4).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За умовами договору позики від 30 січня 2019 року ОСОБА_2 зобов`язана повернути суму боргу до 30 липня 2020 року, але свої зобов`язання не виконала по теперішній час.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договір позики від 30 січня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 1048 ЦК України.
Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 536 ЦК Україниза користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке.
Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджено наданою позивачем квитанцією АТ КБ "ПриватБанк" від 29 вереня 2020 року (а.с.3). За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.
Керуючись ст. ст. 11, 509, 525-527, 530, 625,1046-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 206, 223, 259, 263, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за позикою - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , понесені судові витрати в сумі 840,80 (вісімсот сорок грн 80 коп.) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.
Суддя -