ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9597/20 Справа № 210/5093/20 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо складання повного судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПА «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що позивач у період з 22.01.1993р. по 01.11.1996р. працював на різних посадах на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» де підпадав під шкідливу дію виробничого шуму, що перебільшував гранично допустимий рівень через недосконалість робочих місць. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивачу встановлено наступний діагноз: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10% по туговухості з 29 травня 2007 року безстроково. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він відчуває періодичний головний біль. Позивача турбує зниження слуху, що призводить до істотного зниження його можливостей спілкуватись з оточуючими людьми. Необхідність лікування та лікарського спостереження, використання корсету і вживання лікарських засобів, призводить до нераціонального витрачання часу, який він міг би витрачати на увагу до родини та близьких людей, на свій духовний, інтелектуальний розвиток.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 94460 гривні, які просить суд стягнути з відповідача на свою користь без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 20 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, та в дохід держави судовій збір в розмірі 840,80 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року.

Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що у зв`язку з професійним захворюванням у позивача відчуття постійного головного болю, також його турбує шум в голові та зниження слуху, що призводить до істотного зниження його можливостей спілкуватись з оточуючими людьми. Позивач багаторазово лікувався стаціонарно та амбулаторно, однак не зважаючи на проходження курсів лікування у нього спостерігається погіршення стану здоров`я.

З причини загострення професійного захворювання істотно змінився ' звичний спосіб життя ОСОБА_1 , суттєво знизилась його життєва активність, тривалі курси лікування призвели до нераціональних втрат життєвого часу та енергії, Позивач вже протягом тривалого часу в значній мірі позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, порушення функцій організму призводить до необхідності залучення додаткових зусиль та ресурсів для організації життя, суттєво обмежує можливості Позивача приділяти увагу рідним та близьким людям, своєму духовному, інтелектуальному розвитку.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та наданого відзиву за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 22.01.1993р. по 01.11.1996р. працював на посаді слюсаря з ремонту устаткування, слюсаря з ремонту підземного устаткування в кар`єрі, слюсаря-ремонтника з ремонту підземного устаткування в кар`єрі, слюсаря ремонтника дробарної фабрики №3 Новокриворізького гірничо-збагачувального комбінату; з 01.11.1996р. по 18.02.2002р. - на посаді слюсаря-ремонтника дробарної фабрики №3 Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; з 18.02.2002р. по 13.06.2005р. - на посаді електрогазозварника РУ гірничо-збагачувального комбінату ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». 28.04.2007 року звільнений з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України . (а.с.17-22).

Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини, позивачу встановлено діагноз нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) Н903 (а.с.11, 12).

В п. 17 Акту №15 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.05.2007 року (форма П-4), складеного ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», причиною виникнення професійного захворювання зазначено - шум, що перебільшував гранично допустимий рівень. Рівень шуму: 86-91 дБА при гранично допустимому рівні - 80 дБА (а.с.12, 13).

Відповідно до п.19 акту №15, професійне захворювання отримано позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку адміністрації НКГЗК, дробарної фабрики №3 з 22.01.1993р. по 01.11.1996р.; КДГМК «Криворіжсталь»,дробарної фабрики № 3 з 01.11.1996р. по 18.02.2002р.; ВАТ «Криворіжсталь», дробарної фабрики №3 РУ ГЗК з 18.02.2002р. по 13.06.2005р., які порушили вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» (а.с.14).

Висновком МСЕК від 31.05.2007 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності з 29.05.2007 року безстроково.(а.с.10).

У зв`язку з професійним захворюванням, позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я. (а.с.15).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, який складає 21 рік 04 місяці, в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним, на теперішній час, професійної працездатності у розмірі 10 %, який встановлено безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі можливість такого відновлення, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності- безстроково.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, оскільки його постійно турбує головний біль, шум в голові та легке зниження слуху, що призводить до істотного зниження його можливостей спілкуватись з оточуючими людьми.

Посилання представника позивача, як приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 10%, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє адвокат Гузєв Ігор Григорович залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: