ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 766/9799/16

провадження № 22-ц/819/1052/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Пузанової Л.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 15 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року у даній справи накладений арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження цього майна у будь- який спосіб, до розгляду справи по суті.

Справа розглянута судом по суті, рішення суду набрало законної сили.

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої вона є, та заборони відчуження цього майна у будь-якій спосіб з посиланням на те, що у зв?язку з набранням чинності постанови Верховного суду від 28 листопада 2018 року у даній справі, потреба у заходах забезпечення позову відпала.

Ухвалою Херсонського міського суду від 15 квітня 2020 року заява ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задоволена. Скасовані заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою від 13.10.2016 року Херсонського міського суду Херсонської області щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , та заборони відчуження цього майна у будь-якій спосіб до розгляду справи №766/900/16-ц по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та винести нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з того, що скаржником було подано новий позов, про стягнення із ОСОБА_3 на його користь 8 000 доларів США, у стягненні яких постановою Верховного Суду від 28.11.2018 року у даній справі відмовлено. Тому, якщо у іншій справі буде визнано недійсним договір позики від 23.12.2015 року, то рішення судів у цій справі буде переглядатись за нововиявленими обставинами у зв?язку із тим, що кошти з ОСОБА_1 стягнуті за недійсним договором і відповідно підлягатимуть стягненню. Тому скаржник вважає, шо підстави для забезпечення позову не відпали та мають бути збережені з метою дотримання його прав та законних інтересів.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 грудня 2015 року між нею та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона надала відповідачу грошові кошти в розмірі 28 тис. доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 709 218,08 грн, строком до 23 серпня 2016 року, які останній зобов`язався повертати щомісячно до 23 числа, починаючи з 23 січня 2016 року частками у розмірі не менше ніж 3 500 доларів США щомісячно. Зазначала, що відповідач не виконує умови договору позики, заборгованість у строки, зазначені у договорі, не повернув. Відповідно до пунктів 5, 6 договору позики при простроченні повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 100% від несплаченої суми, а також проценти у розмірі 50% річних від залишку заборгованості за весь строк прострочення.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 1 743 534,75 грн, з яких: основний борг - 709 218,02 грн, проценти за несвоєчасне повернення позики - 325 098,73 грн та штраф - 709 218, 02 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя шляхом стягнення коштів.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_1 зазначав, що з 27 липня 2007 року по 11 лютого 2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Під час перебування у шлюбі з відповідачкою з 2010 року по 2015 рік він перерахував їй 182 тис. доларів США, які остання використала на власний розсуд, не в інтересах сім`ї. У порядку поділу майна подружжя просив залишити їй кошти, необхідні для проживання, а саме 81 948 грн, а решту перерахованих коштів стягнути з ОСОБА_3 на його користь як частину спільного сумісного майна у порядку поділу майна подружжя. Крім того, 26 лютого 2016 року, тобто після розірвання шлюбу, ОСОБА_3 зняла з карткового рахунку грошові кошти у розмірі 8 тис. доларів США, які належать йому, та розпорядилась ними на власний розсуд без згоди власника.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , змінивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь частину грошових коштів, які складають спільну сумісну власність подружжя, у розмірі 3 754 212 грн, а також стягнути з відповідачки на його користь 8 тис. доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 207 360 грн, які не є спільною сумісною власністю подружжя та якими відповідач розпорядилась без його згоди.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 23 грудня 2015 року у розмірі 757 400 грн, неустойку у розмірі 20 000 грн., всього 777 400 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 970 612 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Визначено порядок виконання рішення шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог ОСОБА_3 у розмірі 777 400 грн та ОСОБА_1 у розмірі 3 970 612 грн у рахунок погашення частини грошових вимог ОСОБА_1 .

У порядку виконання рішення суду вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю після зарахування однорідних грошових вимог у розмірі 3 193 212 грн.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 1 514 800 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 216 400 грн. У задоволенні позову у частині поділу майна подружжя шляхом стягнення грошових коштів відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 04 липня 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення 8 тис.доларів США скасовано.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 23 грудня 2015 року задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 23 грудня 2015 року у розмірі 512 818 (п`ятсот дванадцять тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 02 коп.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Херсонської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набрала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягала.

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2016 року за заявою позивача за зустрічним позовомОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову в даній справі було вжите судом за заявою позивача за зустрічним позовомОСОБА_1 задля охорони його матеріально-правових інтересів проти несумлінних дій відповідача, що гарантувало би реальне виконання позитивно прийнятого рішення щодо стягнення з відповідачки на його користь грошових коштів.

Враховуючи обсяг задоволених позовних вимог, згідно судових рішень та Постанови Верховного суду України від 28.11.2018 року, яка набрала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає, та зважаючи на те, що питання про скасування заходів забезпечення позову при відмові у задоволенні вимог позивача за зустрічним позовом судом не вирішувалося, в той час, як заходи забезпечення позову були вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області 13.10.2016 року до розгляду справи по суті, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відпали, а тому наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що заходи забезпечення позову мають бути збережені до розгляду іншої справи є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому на увагу не заслуговують.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

У зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 понесла судові витрати на правничу допомогу адвоката. У відповідності до вимог процесуального законодавства нею надано попередній орієнтовний розрахунок цих витрат згідно до акту наданих послуг адвоката та надано квитанцію про сплату нею гонорару адвокату в розмірі 6139,9 грн.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки ОСОБА_3 документально довела, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, який ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оспорений, колегія суддів вважає, що є наявні всі підстави для стягнення цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2020 року, без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати на правову допомогу понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 139,90 грн.,

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: П.Я. Ігнатенко

Л.В.Пузанова

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року

Суддя Т.Г. Чорна