Справа № 346/2552/17
Провадження № 2/346/27/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді: П`ятковського В. І.

за участю секретаря: Жмендак І.Д.,

представника позивача : ОСОБА_1 ,

відповідача : ОСОБА_2 ,

представника відповідача : ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись в суд із даним позовом, позивач посилається на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 , яка дісталася йому та сестрі по матері - ОСОБА_6 , у спадок після смерті батьків.

Зазначає, що впродовж багатьох років ОСОБА_6 проживала у спірній квартирі однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із відповідачем, а ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом і зважаючи на те, що заповіту не було спадкодавець у зареєстрованому шлюбі не перебувала, дітей не мала, а її батьки померли раніше, спадкоємці першої черги відсутні.

Будучи рідним братом спадкодавиці, є спадкоємцем другої черги на належне їй майно і своєчасно у визначені законом строки звернувся до нотаріуса із заявою про отримання спадщини. Проте із-за звернення до нотаріуса з такою ж заявою відповідача по справі цивільного чоловіка померлої, що надалі призвело до виникнення спорів у суді, які закінчилися не на користь відповідача, якого не було визнано спадкоємцем другої черги, нотаріус все ще не видав йому позивачу, свідоцтво про право на спадщину.

В той же час відповідач, який без реєстрації проживав у квартирі із його сестрою, після смерті останньої не бажає її звільняти, тим самим створюючи перешкоди в користуванні майном.

Вважає, що як титульний володілець майна має право на захист власності і просить виселити відповідача із займаної квартири.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, мотивуючи тим, що відповідач проживав із померлою ОСОБА_6 однією сім`єю протягом багатьох років, і тому має право на проживання в спірній квартирі, оскільки вселився туди зі згоди власника. Іншого нерухомого майна у нього немає. Також, зазначили, що частки співвласників спірної квартири, якими на даний час є позивач та інша його сестра ОСОБА_5, не виділені, а тому позивачем не доведено, що відповідач проживає на належній йому частині нерухомого майна. Стверджує, що за час спільного проживання в спірній квартирі зробив значні матеріальні та трудові вкладення в покращення стану приміщення, систематично проводив там ремонтні роботи та роботи по благоустрою.

Ухвалою суду від 30 серпня 2019 року за клопотанням відповідача до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено, співвласника майна Романову Міру, яка неодноразово викликалася в судові засідання по вказаій позивачем адресі, однак з невідомих суду причин не з`являлася та не висловила своєї думки по суті позову. Проте суд рахує можливим завершити розгляд справи у її відсутності, оскільки рішення суду жодним чином не впливає на її права і обов"язки.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності, в рівних частках, - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого в грудні 1994 року Бюро по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 04 березня 1994 року. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ за реєстровим номером 4585.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , спадкоємцем 1/5 частки якого стала донька ОСОБА_6, про що їй видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 і спадкоємцями належних їй 1/5 частки у спірній квартирі стали ОСОБА_4 та ОСОБА_6, про що їм видані свідоцтва про право на спадшину за законом.

Із дослідженого вбачається, що з лютого 2001 року ОСОБА_6, сестра позивача, проживала в спірній квартирі з відповідачем однією сім"єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, про що 07 листопада 2016 року складено відповідний атковий запис за № 529 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_6 , позивач та відповідач звернулися до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Яцка із заявами про прийняття спадщини, однак Ябковському було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним не доведено родинних відносин.

З даного приводу в судах різних інстанцій розглядалася справа № 346/1178/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 вересня 2018 року позовні вимоги у зазначеній справі задоволено, встановлено факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_6 з лютого 2001 року до дня її смерті та визнано за ОСОБА_2 право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, ОСОБА_4 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Постановою Верховного суду від 30 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли висновку, що відповідачем не доведено право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом, і тому, в свою чергу, встановлення факту проживання однією сім"єю із спадкодавцем не породжує для нього юридичних наслідків.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності до ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених судом, зокрема : здійснення опіки на спадкодавцем, його матеріальне забезпечення, надання будь-якої іншої допомоги, тривалий час здійснення зазначених вище дій, безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 померла у віці 42 років, що не є похилим віком для жінки, а інших обставин, за яких спадкодавець була неспроможна самостійно забезпечувати себе, у судових засіданнях позивачем не доведено.

Згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на таке положення закону, дані обставини не підлягають доказуванню в судовому засіданні.

Будь-яких інших доказів прав на спірне нерухоме майно відповідачем суду не представлено та під час розгляду справи судом не здобуто, а із довідки від 05 грудня 2016 року, виданої відділом управління комунальним майном, вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 не зареєстрований. Також відповідач не є членом сім"ї позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

В той же час позивач цілком обгрунтовано згідно спадкоємства по закону претендує на власніть 4/5 часток спірної квартири.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містить ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні не здобуто доказів правомірності проживання у вищевказаній квартирі відповідача, який у свою чергу в добровільному порядку не бажає звільнити житлове приміщення та користується ним без належних на те правових підстав, суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні належним йому майном є обґрунтованими та приходить до переконання про можливість задоволення позовушляхом виселення відповідача.

Посилання відповідача на невиділення у квартирі часток співвласників, що не дає позивачу право вважати, що він проживає саме на належній йому частині майна, суд рахує надуманим, оскільки відповідачем не наведено жодних юридичних підстав користування квартирою, з дозволу іншого співвласника, яким є третя особа ОСОБА_5.

На підставі наведеного та ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України, керуючись ст.ст. 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 із належної ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П`ятковський В. І.