ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 14.09.2007 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 16 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків, у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 28 273,33 грн, з яких: 7 859,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 622,33 грн - проценти за користування кредитом, 7 968,55 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 322,54 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.09.2007 року станом на 12.11.2018 року в сумі 28 273,33 грн, з яких: 7 859,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 622,33 грн - відсотки за користування кредитом, 7968,55 грн - пеня, 500 грн - штраф у фіксованій частині, 1 322,54 грн - штраф у відсотковій складовій.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши позовну давність.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не взяв до уваги той факт, що вона припинила виконувати свої зобов`язання за кредитним договором ще в травні 2015 року, саме 22.05.2015 року нею був проведений останній платіж. Банк звернувся з позовною заявою до суду 29.11.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. А тому просить застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідач 14.09.2007 року підписала заяву, відповідно до якої виявила бажання оформити кредит в АТ КБ «ПриватБанк» на умовах, визначених в Умовах та Правилах надання банківських послуг у Приватбанк. ОСОБА_1 отримала грошові кошти, але зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 12.11.2018 року становить 28 273,33 грн. Останньою не надано доказів на спростування факту порушення нею зобов`язання з повернення кредиту, розрахунок заборгованості теж не спростовано. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 28 273,33 грн, з яких 7 859,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 622,33 грн - відсотки за користування кредитом, 7 968,55 грн - пеня, 500 грн - штраф у фіксованій частині, 1 322,54 грн - штраф у відсотковій складовій, суд першої інстанції посилався на те, що вказана заборгованість виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Погодитись з такими висновками суду першої інстанції повністю не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.09.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 , підписавши заяву, погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала.

На підставі вказаних заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та самих Умов і Правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість, яка станом на 12.11.2018 року становить 28 273,33 грн, з яких: 7859,91 грн - тіло кредиту, 10 622,33 грн - проценти за користування кредитом, 7 968,55 грн - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 322,54 грн - штраф (процентна складова).

Згідно ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно матеріалів справи, у заяві позичальника від 14 вересня 2007 року процентна ставка зазначена у розмірі 22,8 %.

Разом з тим, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по прецнтам за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Тарифи банку, які викладені на банківському сайті httр://рrivatbank.ua/terms/pages/70/, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua,/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування та витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 7 968,55 грн та штрафів 500,00 грн та 1 322,54 грн через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у заяві від 14.09.2007 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування кредитом.

З матеріалів справи, зокрема, з підписаної позичальником заяви від 14.09.2007 року, розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримала у кредит грошові кошти в розмірі 16 000,00 грн. Про факт отримання грошових коштів саме у зазначеній сумі, використання їх у особистих цілях та часткове погашення заборгованості підтверджує ОСОБА_1 особисто в своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до заяви, підписаної ОСОБА_1 14.09.2007 року, розмір процентної ставки визначений 22,8%.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12.11.2018 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту 7 859,91 грн та по процентам за користування кредитом 10 622,33 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми тіла кредиту 7 859,91 грн та заборгованості по процентам - 10 622,33 грн у відповідності до наданого банком розрахунку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року підлягає:

скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 7 968,55 грн - пені, 500 грн - штрафу у фіксованій частині, 1 322,54 грн - штрафу у відсотковій складовій, з відмовою у задоволенні позовних вимог у цій частині;

зміні в частині визначення загальної суми заборгованості та стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 14.09.2007 року станом на 12.11.2018 року в загальній сумі 18 482,24 грн, з яких: 7 859,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 622,33 грн - проценти за користування кредитом;

зміні в частині визначення суми судового збору та стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» судового збору в розмірі 1 151,82 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для застосування у спорі строків позовної давності, оскільки згідно розрахунку заборгованості вона здійснила свій останній платіж за кредитним договором в 22.05.2015 року, а позивач звернувся з вимоги до суду лише 29.11.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються розрахунком заборгованості станом на 12.11.2018 року, згідно якого протягом 2015-2018 років відповідач періодично здійснювала платежі за кредитним договором і останній проведено 23.02.2018 року. А тому підстави для застосування позовної давності відсутні.

Згідно ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 915, 27 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 7 968,55 грн - пені, 500 грн - штраф у фіксованій частині, 1 322,54 грн - штраф у відсотковій складовій, та відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Змінити рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року в частині визначення загальної суми заборгованості та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) заборгованість за кредитним договором б/н від 14.09.2007 року станом на 12.11.2018 року в сумі 18 482 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн 24 коп., з яких: 7 859,91 грн - заборгованість за тілом кредиту, 10 622,33 грн - проценти за користування кредитом.

Змінити рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2019 року в частині визначення суми судового збору та стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) судовий збір в розмірі 1 151,82 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 915,27 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова