П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Миколаїв Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д., за участю представника заявника ОСОБА_1 , стягувача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2019 року, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Рум?янцевої Н.О. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 489/442/15, номер провадження 22-ц/812/79/20) за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, якою просить суд визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Воробйової Світлани Олегівни від 01.10.2015 року, якою відкрито виконавче провадження № 48882902 з виконання виконавчого листа № 2/489/904/15, виданого 27.03.2015 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2015 року і до повноліття дитини; визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Воробйової Світлани Олегівни від 02.10.2015 року, якою відкрито виконавче провадження № 48882967 з виконання виконавчого листа № 2/489/904/15, виданого 27.03.2015 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 243,60 грн.; визнати неправомірною постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Перник Вікторії Володимирівни від 29.09.2017 року, якою відкрито виконавче провадження № 54807361 з виконання виконавчого листа №489/2541/16-ц, виданого 14.11.2016 року Ленінським районним судом міста Миколаєва, про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 неустойки за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 5799,66 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн.; визнати неправомірними усі рішення та дії державного виконавця у об`єднаному виконавчому провадженні №48882902, №48882967, №54807361 у зведене виконавче провадження №57491162; зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову від 01.10.2015 року, якою відкрито виконавче провадження № 48882902, постанову від 02.10.2015 року якою відкрито виконавче провадження № 48882967; постанову від 29.09.2017 року, якою відкрито виконавче провадження № 54807361; зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати усі постанови державного виконавця у об`єднаному виконавчому провадженні №48882902, №48882967, №54807361 у зведене виконавче провадження №57491162.

Скаргу обґрунтовував наступним. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Шлюб, зареєстрований 03.07.2010 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (а/з № 432) між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.01.2015 року. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Скаржник стверджує, що він не був повідомлений у встановленому законом порядку про судовий розгляд позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, та не отримував копію заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 березня 2015 року, яким вказаний позов задоволено частково. Крім того, боржник не був повідомлений у встановленому законом порядку про судовий розгляд позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, та не отримував копію заочного рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2016 року, яким вказаний позов задоволено, тому державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження (а.с. 1-3 т.2).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2019 року у задоволенні скарги відмовлено (а.с. 206-208 т.2).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2019 року скасувати частково, та ухвалити нове рішення яким визнати неправомірні усі рішення та дії державного виконавця після відкриття виконавчого провадження у об`єднаному виконавчому провадженні № 48882902, № 48882967, № 54807361 у зведене виконавче провадження № 57491162, а також зобов`язати начальника Центрального відділу ДВС міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області скасувати усі постанови державного виконавця після відкриття виконавчого провадження у об`єднаному виконавчому провадженні № 48882902, № 48882967, № 54807361 у зведене виконавче провадження № 57491162. Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на доводи представника боржника про те, що примусове виконання судових рішень після відкриття виконавчого провадження можливе тільки у разі, коли боржник отримав відомості про відкриття виконавчого провадження. В матеріалах справи відсутнє зворотне повідомлення про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 211-212 т.2).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник боржника ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні скарги.

Належно повідомлені про час і місце судового засідання боржник ОСОБА_3 та Центральний відділ ДВС м. Миколаєва в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено наступне. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.03.2015 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Шлюб, зареєстрований 03.07.2010 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції (а/з № 432) між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.01.2015. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн. та на користь держави у розмірі 243,60 грн.

27 березня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчі листи по зазначеній справі.

ОСОБА_2 звернулася до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/489/904/15 р. (а.с.94 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Воробйовою С.О. від 01.10.2015 року відкрито виконавче провадження № 48882902 щодо стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26.01.2015. В постанові боржника зобов`язано негайно виконати рішення суду (а.с. 97).

Вказану постанову направлено сторонам 06.10.2015 року за вих. № 35676, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 97 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Воробйовою С.О. від 02.10.2015 року відкрито виконавче провадження №48882967 щодо стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та надано термін 7 днів для добровільного виконання судового рішення (а.с. 39 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 06.10.2015 року за вих. № 35675, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 . (а.с. 39 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. 26.06.2018 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с. 49 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 26.10.2015 року за вих. № 28677, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 50 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Березненко А.О. 25.07.2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 105 т.2).

Вказану постанову направлено 26.07.2016 року за вих. № 28151, ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 . (а.с. 105 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Шамрай Т.І. накладено арешт на кошти боржника (а.с. 101 т.2)

Вказану постанову направлено сторонам 04.12.2015 року за вих. № 46252, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 . (а.с. 65 т.2).

11 червня 2018 року на адресу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) за вих. № 48882967 направлено виклик та вимогу державного виконавця (а.с. 131 т.2).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2016 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 неустойку за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 5799,66 грн. та судовий збір 551,20 грн. (а.с. 59 т.2)

14 листопада 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вищевказаній справі видано виконавчий лист.

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Центрального відділу ДВС міста Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі № 489/2541/16-ц (провадження № 2/489/1638/16).(а.с. 60 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. від 29.09.2017 року відкрито виконавче провадження № 54807361 (а.с. 57 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 29.09.2017 року за вих. № 35317, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 58 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. від 18.10.2017 року накладено арешт коштів боржника, що містяться на рахунках «Миколаївського РУ «ПриватБанк» м. Миколаїв (а.с. 63 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 18.10.2017 року за вих. № 36772, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 64 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. від 27.06.2018 року, ОСОБА_3 встановлено тимчасове обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с. 133 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 27.06.2018 року за вих. № 48882902, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 134 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. від 27.06.2018 року, ОСОБА_3 встановлено тимчасове обмеження у праві полювання (а.с. 136 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 27.06.2018 року без вих. №, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 137 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. від 27.06.2018 року, ОСОБА_3 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (а.с. 139 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 27.06.2018 року без вих. №, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а,с. 140 т.2).

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. від 27.06.2018 року, ОСОБА_3 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а.с. 142 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 27.06.2018 року без вих. №, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 143 т.2).

Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Перник В.В. 04.09.2018 року винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 177 т.2).

Вказану постанову направлено сторонам 04.09.2018 року за вих. № 38838, зокрема ОСОБА_3 , на адресу: АДРЕСА_1

Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області були здійсненні виходи за місцем мешкання боржника ОСОБА_3 .

На адресу боржника ОСОБА_3 державним виконавцем неодноразово направлялися виклики державного виконавця.

З копій матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що ОСОБА_3 сплачено частково заборгованість за виконавчим листом № 489/2541/16-ц.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що державними виконавцями обґрунтовано було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № 48882902, № 48882967, № 54807361 відповідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», які діяли на час відкриття. Надаючи оцінку поясненням представника боржника про неотримання копії постанов про відкриття виконавчих проваджень, суд зазначив в ухвалі, що вказані документи направлялись боржнику за його адресою, яка співпадає з тією, яку він зазначив у скарзі та за якою фактично проживає, тому, на думку суду, боржнику було відомо про існування відкритих виконавчих проваджень.

З висновками суду першої інстанції слід погодитись.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчих проваджень № 48882902, №48882967, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону. Таку ж редакцію має частина перша стаття 26 Закону «Про виконавче провадження», який діє з 05.10.2016 року. Як виконавчі листа, так і заяви стягувача про примусове виконання маються в наданих суду копіях виконавчих проваджень, в тому числі ВП №54807361, яке відкрито 29.09.2017 року.

Отже суд прийшов до правильного висновку про те, що державним виконавцем не порушені вимоги закону при відкритті виконавчих проваджень.

Статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (аналогічні приписи мала частина перша статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв до 05.10.2016 року) встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи містять підтвердження, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження направлялись боржнику за зазначеною ним адресою, де він фактично проживає - квартира АДРЕСА_1 , 1/3 частки якої належить йому на праві власності.

Представник боржника в судовому засідання пояснив, що боржник дійсно проживає по АДРЕСА_1 .

З пояснень стягувача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що боржник проживає за зазначеною адресою після розлучення у 2015 році, йому було відомо про ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, про відкриття виконавчих проваджень, але він аліментів на утримання дитини не сплачує.

Висновок суду про добровільне виконання рішення суду є помилковим, але він не впливає на правильне по суті вирішення скарги.

За такого державним виконавцем обґрунтовано проводились дії, направлені на примусове виконання судових рішень, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість скарги.

Доказів того, що рішення, дії державного виконавця були прийняті або вчинені з порушенням закону, з перевищенням повноважень державного виконавця і що права заявника були при цьому порушені, суду надані не були.

Крім того колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону "Про виконавче провадження", зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Аналогічні вимоги до скарги має частина четверта статті 74 Закону «Про виконавче провадження», який діє з 05.10.2016 року. Зокрема в пунктах 3, 4 вказаної норми зазначено, що скарга повинна містити реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги.

Такі ж висновки містяться в п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року № 199/6713/14-ц|14-92цс19.

Як вбачається, скарга не відповідає вказаним вимогам, зокрема, прохальна частина скарги, в якій заявник просить визнати неправомірними усі рішення та дії державного виконавця у об`єднаному виконавчому провадженні № 48882902, № 48882967, № 54807361 у зведене виконавче провадження № 57491162. В описовій частині скарги також не зазначено дати винесення, зміст оскаржуваних рішень, дій державного виконавця.

Тобто вимоги не конкретизовані, що унеможливлює виконати норми ЦПК щодо належного захисту прав, на що посилається у скарзі боржник.

Судом першої інстанції вимоги частини першої статті 185 ЦПК України при прийняття скарги не були виконані, а суд апеляційної інстанції не має права на їх застосування.

Оскільки оскаржувана ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі, підстав для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції немає.

За такого відповідно до вимог статті 375 УПК України ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтею 374, 375, 382, 447, 451 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2020 року