ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м.Дніпро

Колегія судді судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Українська Страхова Компанія

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства Українська Страхова Компанія до ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство Українська Страхова Компанія звернулося до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7040к від 25.03.2014 року.

На виконання умов вказаного кредитного договору та на підставі рішення Кредитного комітету № 1035к від 24.03.2014 року КС «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримала у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн, строком на 24 місяці, з 25.03.2014 по 25.03.2016 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних.

Між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 04 від 14.04.2014 року.

У відповідності з Додатком № 1 до договору добровільного страхування кредитів № 04 від 14.04.2014 кредитний договір № 1035к від 24.03.2014 року укладений між КС «Українська кредитна спілка» та відповідачем, віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 12 475,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачувала.

Позивачем на підставі заяви № 3507 від 08.11.2019 року та доданих до неї документів, складено страховий акт № 657кр та відповідно 08.11.2019 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 11 149,12 грн.

Таким чином, оскільки Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами Договору добровільного страхування кредитів № 04 від 14.04.2014 року обов`язки, то, відповідно, до неї перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 11 149, 12 грн.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в розмірі 11 149,12 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська Страхова Компанія» заборгованість за кредитним договором № 7040к від 25 березня 2014 року в сумі 6 145 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3 970,90 грн та заборгованості за процентами в розмірі 2 174,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська Страхова Компанія», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції передчасно констатував, що позивачем необґрунтовано зроблено розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, оскільки за договором кредиту № 7040к відповідачу надані у кредит кошти в розмірі 5 000,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 27,6 % річних, які є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту.

Зазначав про те, що відповідно до п.3.6 договору прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами. Відповідач в порушення умов договору кредитні зобов`язання в повному обсязі не виконала, у зв`язку з чим кредитна спілка нарахувала заборгованість в сумі 11 149,12 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Суд першої інстанції безпідставно без будь-якого посилання на положення кредитного договору або норм закону змінив зазначену у договорі базу нарахування процентів, що суперечить вимогам процесуального законодавства.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7040к від 25.03.2014 року. На виконання умов вказаного вище кредитного договору та на підставі рішення Кредитного комітету № 1035к від 24.03.2014 року КС «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримала у тимчасове користування грошові кошти з дотриманням вимог їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 5 000,00 грн, строком на 24 місяці, з 25.03.2014 по 25.03.2016 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних (а.с.14-15).

Перерахування визначеної вищевказаним кредитним договором суми грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення № 16203 від 25.03.2014 року з відміткою банку про проведення платежу (а.с.16).

Між ПрАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 04 від 14.04.2014 року (а.с.21-22).

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору, предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останньому внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів.

Згідно із п. 1.3. договору, ПрАТ «Українська страхова компанія» здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками та КС «Українська кредитна спілка», згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між останньою та позивачем.

У відповідності з Додатком № 1 до Договору добровільного страхування кредитів, кредитний договір № 7040к від 25.03.2014 року укладений між КС «Українська кредитна спідка» та відповідачем віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму12 475,00 грн (а.с.23).

Відповідно до підпункта 2.1 пункту 2 договору добровільного страхування кредитів № 04 від 14.04.2014 встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними кредитним договором, внаслідок будь-яких подій. Відповідальність страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених кредитним договором протягом 10 днів після настання строку сплати третього платежу.

Встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачувала, що підтверджується наданою КС «Українська кредитна спілка» випискою з рахунку відповідача № 3510 від 08.11.2019 року (а.с.25).

Відповідно до 5.1 Договору добровільного страхування кредитів № 04 від 14.04.2014 року, КС «Українська кредитна спілка» повинна повідомити про настання страхового випадку та направити позивачу заяву про виплату страхового відшкодування з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим договором.

Керуючись вимогами п.5.1 Договору добровільного страхування кредитів КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву № 3507 від 08.11.2019 року про виплату страхового відшкодування у сумі 11 149, 12 грн, внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором (а.с.24).

ПрАТ «Українська страхова компанія» на підставі вищезазначеної заяви, складено страховий акт № 657кр від 08.11.2019 року та відповідно здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 11 149, 12 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1458 від 08.11.2019 року з відміткою банку про проведення платежу (а.с.26-27).

Відповідно до п.5.7 Договору добровільного страхування кредитів, до ПАТ «Українська страхова компанія», яки виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору.

Згідно із п.5.8 вказаного Договору, після отримання страхового відшкодування, КС «Українська кредитна спілка» за вимогою ПрАТ «Українська страхова компанія» надає йому документи для можливості реалізації права вимоги, яке останній має до позичальника згідно з умовами кредитного договору, та подальшого провадження судових дій, зокрема довідку про сплачене ПрАТ «Українська страхова компанія» страхове відшкодування (а.с.28).

На виконання вимог вказаного вище п. 5.8 Договору, КС «Українська кредитна спілка» надано позивачу довідку № 3517 від 08.11.2019 року про сплату 08.11.2019 ПрАТ «Українська страхова компанія» страхової виплати за кредитним договором № 7040к від 25.03.2014 року, в рахунок погашення заборгованості відповідача у розмірі 11 149, 12 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконало обов`язки покладені Законом України «Про страхування» та умовами Договору добровільного страхування кредитів № 04 від 14.04.2014, до позивача перейшло право вимоги у порядку суброгації на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Додатком № 1 до кредитного договору № 7040к від 25.03.2014 встановлено обов`язок відповідача повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця впродовж 24 місяців. Строк останнього платежу встановлено 25 березня 2016 року.

Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 18 грудня 2019 року, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за процентами за період по 25 березня 2016 року (строк останнього платежу за кредитним договором).

Матеріали справи не містять належних доказів про нарахування кредитною спілкою штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору.

Окрім того, умови договору добровільного страхування кредитів № 04-01 від 15 квітня 2014 року (п.2.3.4 договору) зазначають, що неустойка, штрафні санкції та інші непрямі збитки та витрати не підлягають відшкодуванню.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПрАТ «Українська страхова компанія» набуло право вимоги лише на ту суму заборгованості, на яку мав право кредитор КС «Українська кредитна спілка», тобто на суму заборгованості 6 145,00 грн та складається з: заборгованості по кредиту в сумі 3 970,90 грн (5000 грн -1 029,1 грн (сплачено позичальником) та заборгованості за процентами в сумі 2 174,10 грн. (2760 грн - 585,9 грн (сплачено позичальником).

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції передчасно констатував, що позивачем необґрунтовано зроблено розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, оскільки за договором кредиту № 7040к відповідачу надані у кредит кошти в розмірі 5 000,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 27,6 % річних, які є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Додатком № 1 до кредитного договору № 7040к від 25.03.2014 року встановлено обов`язок відповідача повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до останнього числа кожного місяця впродовж 24 місяців. Строк останнього платежу встановлено 25.03.2016року.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Вказана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана позиція також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п.3.6 договору прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником грошовими коштами, а також доводи щодо нарахування процентів за користування кредитом поза межами дії кредитного договору не ґрунтуються на законі.

Окрім того, відомості про нарахування кредитною спілкою процентів за порушення договору або будь-яких інших штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору, а також відповідно до статті 625 ЦК України у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до особистого тлумачення відповідачем норм права, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська Страхова Компанія - залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова