ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9582/15-ц Номер провадження 22-ц/814/2387/20Головуючий у 1-й інстанції Середа А.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

секретар Гнатюк О.С.

імена (найменування) сторін:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Авозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 10 березня 2016 року у складі судді Середи А.В.

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ПАТ «Укргазбанк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2007 року в загальній сумі 15 332,87 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 11 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 209 к-ф про надання кредиту в сумі 23 000,00 доларів США на строк з 11 вересня 2007 року по 10 вересня 2031 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,5 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 був укладений договір Поруки № 209 к-ф від 20 вересня 2011 року, за умовами якого поручитель зобов`язалася перед Банком відповідати за виконання позичальником - зобов`язань по кредитному договору № 209 к-ф від 11 вересня 2007 року.

Вказувало, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 209 к-ф від 11 вересня 2007 року.

Зазначало, що відповідачами не виконувались зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом за строк користування кредитом після ухвалення рішення суду. У зв`язку із цим, окрім нарахування процентів, банком згідно умов кредитного договору нараховано пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

Заочним рішенням Авозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2007 року в загальній сумі 15 332,87 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, на яких відбувався розгляд даної справи та було ухвалено рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що апелянт вказує на те, що всупереч вимогам чинного на час розгляду справи місцевим судом цивільного процесуального законодавства його не було повідомлено про час та місце судового засідання, колегія суддів вбачає наявність обов`язкової підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» апеляційним судом встановлено наступне.

11 вересня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі Полтавської філії ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 209 к-ф про надання кредиту в сумі 23 000 доларів США на строк з 11 вересня 2007 року по 10 вересня 2031 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13,5 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір Поруки № 209 к-ф від 20.09.2011 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За умовами пункту 1.1 договору поруки ОСОБА_2 як поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 209 к-ф від 11 вересня 2007 року.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки, поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному об`ємі.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 209 к-ф від 11 вересня 2007 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою неустойка володіє акцесорним характером, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

У даній справі банк у 2012 році використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись до суду із відповідним позовом у справі № 1601/10894/2012, зокрема, про солідарне стягнення заборгованості в судовому порядку із боржника та поручителя.

У даній справі, за наслідками звернення кредитора до суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості за спірним договором ухвалено відповідне судове рішення, яким позов банку було задоволено.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Отже, вимога банку про стягнення з відповідачів процентів по кредиту, нарахованому після 22 жовтня 2012 року, а також пені за прострочення їх сплати, є безпідставною, як до боржника, так і до поручителя.

Правом на стягнення трьох процентів річних у порядку, визначеному ст. 625 ЦК України, ПАТ «Укргазбанк» не скористався та відповідну вимогу не заявив.

Окрім того, виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Пунктом 5.2 договору поруки визначено строк її припинення, а саме 3 роки з дня настання строку виконання зобов`язання.

Враховуючи, що кредитор змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, строк дії поруки слід обраховувати з 22 жовтня 2012 року.

За таких обставин, порука ОСОБА_2 припинилася 22 жовтня 2015 року.

В межах строку дії поруки банк з вимогами до поручителя не звертався, а даний позов було подано до суду 30 листопада 2015 року, тобто після припинення поруки.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Укргазбанк», що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Враховуючи, що апеляційним судом скасовано рішення суду по суті позовних вимог, то скасуванню підлягає і ухвала про роз`яснення такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з ПАТ «Укргазбанк» підлягають стягненню понесені ОСОБА_1 судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 100,39 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Авозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" на користь ОСОБА_1 4 100,39 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Л.М. Хіль