Провадження № 2/761/2340/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представників позивача та відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Європейський страховий союз», ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 (надалі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 (надалі по тексту - відповідач 2), третя особа: ОСОБА_5 (далі - третя особа) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У подальшому, протокольною ухвалою суду від 23.10.2019 року судом залучено до участі у даній справі в якості відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Європейський страховий союз» (надалі по тексту - відповідач 1).

Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви від 27.11.2019 року (а.с. 178-183), обґрунтовані тим, що 08.05.2018 року о 09:30 год. у м. Києві на вул. В. Чорновола, буд. 41 (шляхопровід Повітрофлотський) ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «MITSUBISHI PAJERO» д.н.з. НОМЕР_1 будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції здійснив зіткнення з автомобілем «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2018 р. водія ОСОБА_4 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту № 171 про оцінку автомобіля «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 від 22.05.2018 року, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 81 837,33 грн. Витрати за проведення автотоварознавчого дослідження становили 1 500 грн. Фактично понесені витрати на проведення відновлюваного ремонту автомобіля «SUZUKI VITARA» складають 86 055,00 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз», ліміт страхового відшкодування складає 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. Крім того, в результаті винних дій відповідача 2, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що остання зазнала моральних страждань та нервового стресу та хвилювань, оскільки вона лише в грудні 2017р. придбала новий автомобіль, а вже в травні 2018 р. його було пошкоджено. Позивач втратила душевний спокій, змушена була деякий час проводити на станціях технічного обслуговування та не могла користуватися належним їй автомобілем, в результаті чого було порушено звичний ритм її життя та життя її сім`ї. Внаслідок пошкодження належного їй автомобіля, ОСОБА_3 вимушена була збирати велику кількість документів, звертатися за юридичною допомогою, звертався до страхової компанії, що позначилося на її душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, змінився звичайний ритм життя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 15 000,00 грн.

Таким чином, позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 27.11.2019 року (а.с. 178-183), просила суд стягнути з відповідача 1 на свою користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 86 055,00 грн. та 1 500,00 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження; стягнути з відповідача 2 на користь позивача суму франшизи у розмірі 1 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору 1 020,55 грн. та 7 752,80 грн. витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні просив стягнути із страхової компанії на користь позивача кошти матеріальної шкоди та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, визнав позовні вимоги також в частині стягнення з ОСОБА_6 суми франшизи та моральної шкоди, заперечував проти солідарного стягнення з відповідачів коштів судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідач 1 та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді від 26.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 14.03.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення матеіральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти матеріальної шкоди в розмірі 86 055 грн. 00 коп., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 1500 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 875 грн. 55 грн., а всього в сумі 88 430 грн. 55 коп.

Ухвалою суду від 24.09.2019 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року по цивільній справі за №761/33676/18 скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Протокольною ухвалою суду від 23.10.2019 року до матеріалів справи долучено відзив відповідача 2 на позовну заяву, залучено до участі у даній справі в якості відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Європейський страховий союз».

Протокольною ухвалою суду від 03.12.2019 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 27.11.2019 року, клопотання представника відповідача 2 про призначення експертизи та витребування доказів залишено без розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником автомобіля «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с. 7).

08.05.2018 року о 09:30 год. у м. Києві на вул. В. Чорновола, буд. 41 (шляхопровід Повітрофлотський) ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «MITSUBISHI PAJERO» державний номерний знак НОМЕР_1 будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «SUZUKI VITARA» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , що призвело до механічних пошкоджень всіх автомобілів, чим порушив п.2.3(б), 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2018 року була встановлена вина у вчиненні вказаного ДТП за відповідачем ОСОБА_4 внаслідок порушення останнім п.п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України та притягнуто останнього до відповідальності в межах санкції ст.124 КУпАП.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що доведено в судовому засіданні.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За умови ч. 1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п.3 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він у визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач 1 як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідні роз`яснення містяться і в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як вказано у постанові Верхового Суду від 04.07.2018 року, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається із Полісу АМ/1075043 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є чинним станом на 08.05.2018 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз». При цьому, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000,00 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., розмір франшизи - 1 000,00 грн. (а.с. 85).

ОСОБА_4 на виконання вимог ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 10 травня 2018 року повідомив ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз» про ДТП, яка сталась 08 травня 2018 року (а.с. 87-89, 97).

Відповідно до звіту № 171 про оцінку автомобіля «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 від 22.05.2018 року, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «SUZUKI VITARA» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 81 837,33 грн. (а.с. 10-27).

Також позивач зазнала витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1 500 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №СВ-115/18 від 24 травня 2018 р., квитанцією №ПН11534 від 25 травня 2018 року та актом №ОУ-01/05-3 здачі-приймання (надання послуг) (а.с. 28-29).

Проте, фактично понесені витрати на проведення відновлюваного ремонту автомобіля «SUZUKI VITARA» складають 86 055,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №1098689_ВН_087139 від 09 червня 2018р. та квитанціями про оплату послуг (а.с. 30-33).

З огляду на викладене, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, на користь позивача як власника пошкодженого транспортного засобу з відповідача 1, як страховика винної у вчиненні ДТП особи, підлягають стягненню фактично понесені витрати на проведення відновлюваного ремонту автомобіля «SUZUKI VITARA» у сумі 86 055,00 грн. та витрати на послуги з проведення оцінки у сумі 1 500,00 грн.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно Полісу АМ/1075043 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи складає 1 000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача 2 на користь позивача.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду належних доказів того, що їй було заподіяну моральну шкоду, яку ОСОБА_3 оцінила у розмірі 15 000,00 грн., що унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Стосовно розподілу судових витрат варто вказати наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 020,55 грн.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки представником позивача було надано підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, а також надано детальний опис наданих послуг, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 7 752,80 грн. підлягають стягненню з відповідача 1.

На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи, професійну підготовку представника до її розгляду та значення даної справи для позивача.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 133, 137, 141, 211, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Європейський страховий союз», ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_3 кошти страхового відшкодування у розмірі - 86 055 грн. 00 коп.; витрати за проведення оцінки матеріальних збитків, заподіяних транспортному засобу, в розмірі - 1500 грн. 00 коп.; судовий збір в розмірі - 1 020 грн. 55 коп. та витрати на правову допомогу в сумі - 7 752 грн. 80 коп., а всього в розмірі - 96 328 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти франшизи у розмірі - 1 000 грн. 00 коп.

В задовленні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів матеріальної і моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Європейський страховий союз», ОСОБА_4 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Європейський страховий союз», , адреса знаходження: м.Київ, вул. Академіка Туполєва, 18В, оф. 4.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_2 .

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2020 року