Ухвала

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 588/2253/19

провадження № 61-17925ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Тростянецька районна державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Тростянецька районна державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, первісний позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- житловий будинок з прибудовою, дерев`яним тамбуром загальною площею 64,3 кв.м, з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0559 га з кадастровим номером :01:004:0220 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,4746 га з кадастровим номером :01:004:0221 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 2,7483 га з кадастровим номером :00:003:0602, земельну ділянку площею 0,3008 га з кадастровим номером :00:002:0463, земельну ділянку площею 0,4874 га з кадастровим номером :00:003:0710, земельну ділянку площею 2,9346 га з кадастровим номером :00:004:0533, земельну ділянку площею 0,5589 га з кадастровим номером :00:004:0534, земельну ділянку площею 0,6773 га з кадастровим номером :00:004:0535, які мають цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Боромлянської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Тростянецька районна державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №522/9562/16-ц (провадження №61-38432св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

В апеляційній скарзі на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року ОСОБА_1 також посилався на застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, який викладений у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №522/9562/16-ц (провадження №61-38432св18). У постанові від 04 листопада 2020 року Сумський апеляційний суд вказав, що спір у справі №522/9562/16-ц (провадження №61-38432св18) не є побідним до правовідносин у цій справі.

Таким чином, заявнику необхідно визначити в касаційній скарзі інші конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», або докази звільнення від його сплати.

У касаційній скарзі заявником заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним майновим станом. До клопотання додано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18 листопада 2019 року, форму індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями, від 18 листопада 2019 року, довідку Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про те, що ОСОБА_1 перебуває у них на обліку та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 769,00 грн, а також довідку про доходи пенсіонера ОСОБА_1 за період з червня 2020 року по листопад 2020 року.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Також суд може ухвалити вказане рішення з мотивів майнового стану сторони у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу фізичної особи за попередній календарний рік.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Проте, наведені в обґрунтування заявленого клопотання доводи та надані документи не можуть слугувати достатньою підставою для задоволення клопотання, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків його річного доходу за попередній календарний рік.

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір у порядку та розмірі, які визначено Законом України «Про судовий збір».

За подання касаційної скарги справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми (підпункт 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату, або докази звільнення від його сплати.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 21 січня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк