Справа № 766/2395/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Романенко І.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про переведення прав покупця, визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

Позивач 05.05.2016 року звернувся до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 05.02.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка була уповноважена на підставі довіреності діяти від імені та в інтересах ОСОБА_5 , укладено договір найму будівлі. Предметом договору є передача орендодавцем ОСОБА_5 орендарю ОСОБА_3 в оренду магазину-прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Договір уклався на строк 2 роки, 11 місяців, 20 днів і діє до 25.01.2018 року. Після підписання договору сторони належним чином виконували свої обов`язки. Відповідно до умов договору, а саме п.5 договору позивач має право на переважне перед іншими особами право купівлі-продажу, викупу об`єкта оренди. Також згідно п.7 орендодавець за даним договором втрачає право розпорядження, відчуження об`єктом, що орендується, на термін оренди без письмової згоди орендаря. 11.05.2016 року зі слів ОСОБА_4 , позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_6 . Позивач вважає, що відповідачами було порушено його права, ніхто не попередив позивача про продаж майна, яке знаходиться у нього за договором найму. У зв`язку з викладеним, позивач просив перевести на нього права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу магазина прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 28.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Судові витрати покласти на відповідачів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справу передано до провадження судді Котьо І.В. 05.05.2016 року.

Ухвалою суду від 11.05.2016 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.05.2016 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 19.01.2017 року суддею Котьо І.В. заявлено самовідвід за справою.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2017 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилову Д.В.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.01.2017 року відкрито провадження у справі.

18.05.2017 року позивач надав до суду заяву про уточнення вимог, в якій просив перевести на позивача права та обв`язки покупцяза договором купівлі-продажу від 28.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на магазин - прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 магазин прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.05.2018 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, просив перевести на позивача права та обв`язки покупцяза договором купівлі-продажу від 28.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на магазин - прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 магазин прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.05.2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05.10.2017 року заяву про забезпечення позову повернуто позивачу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2018 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2018 року прийнято справу до провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 17.01.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

22.01.2019 року позивач надав до суду позовну заяву в новій редакції, в якій просив перевести на позивача права та обв`язки покупцяза договором купівлі-продажу від 28.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на магазин - прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , щодо відчуження магазину - прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 магазин прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.04.2019 рокузадоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на нежитлове приміщенні у вигляді магазину прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Заборонено відчуження нерухомого майна у вигляді магазину прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.06.2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив, згідно якого проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечувала у зв`язку із їх необґрунтованістю, та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що позивачем не було надано жодних доказів належного виконання ним умов договору найму приміщення, з огляду на що взагалі не вбачається можливим встановити, чи був переданий спірний об`єкт нерухомості позивачу у найм, з якого моменту почалося обчислення строку договору найму, чи почалося взагалі, та чи були виконані позивачем інші обов`язки останнього як наймача за вказаним договором. Отже, немає і жодних підстав для переведення на позивача прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу цього приміщення. Відсутні і будь-які підстави для визнання недійсними подальших договорів купівлі-продажу спірного майна, тим більше, що такі юридичні та фактичні підстави взагалі навіть не були надані позивачем у його позові. Позивач не наводить жодних фактичних обставин, які б могли свідчити про те, що відповідач ОСОБА_1 будь-яким чином незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа спірним нерухомим майном. Спірне майно було придбане ОСОБА_1 у власність на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2017 року, укладеного нею із ОСОБА_7 , як продавцем, право власності якого було зареєстровано станом на той час у встановленому законом порядку, та враховуючи, що на той момент відповідач не знала та не могла знати про будь-які обставини, які б могли свідчити про незаконність відчуження спірного майна, або про наявність будь-яких прав третіх осіб на це майно. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем цього майна, і спірне майно було придбане у власність відповідачем на законних підставах та у порядку, встановленому чинним законодавством. У даному випадку, станом на 28.09.2015 року, тобто станом на укладення договору про відчуження спірного майна ОСОБА_6 , законним власником цього майна була ОСОБА_5 . Укладаючи із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу цього майна, остання мала реальний намір на його відчуження. В свою чергу позивач не наводить у своїй заяві про збільшення позовних вимог взагалі жодної законодавчо обґрунтованої підстави із посиланням на відповідну норму чинного законодавства України для витребування у відповідача як добросовісного набувача спірного майна. Крім того, визначена позивачем орієнтовна вартість спірного майна в розмірі 150 000 грн. є значно заниженою у порівнянні із дійсною вартістю цього майна. Так, зокрема, у відповідності до п.п.3,4 договору купівлі-продажу від 28.04.2017 року, укладеного між ОСОБА_7 , як продавцем, та відповідачем, як покупцем, загальна вартість предмету договору, що відчужується, складала 2 103 138 грн., і саме за вказану суму було придбано спірне нерухоме майно ОСОБА_1 . В порушення вимог ст.362 ЦК України позивачем не внесено на депозитний рахунок суду кошти у розмірі вартості майна, на яке позивач просить перевести за ним право власності.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.05.2019 року залишено без розгляду частину позовних вимог ОСОБА_3 , а саме: про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо відчуження магазину прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.03.2020 року у приватних нотаріусів Херсонського міського нотаріального округу Черкащиної Н.І. та ОСОБА_8 витребувано докази: копії договорів купівлі-продажу від 28 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та від 27 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 щодо відчуження магазину-прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 352,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням збільшення позовних вимог підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. З урахуванням того, що в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення за справою, за його участю було досліджено усі письмові матеріали справи, суд вважає за можливе закінчити судовий розгляд справи у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. В останнє судове засідання представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_10 не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю іншого представника інтересів ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, про причини неявки суд не повідомили.

Судом встановлено, що 05.02.2015 року ОСОБА_4 , яка уповноважена та діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 (орендодавець), та ОСОБА_3 (орендар) уклали договір найму будівлі (капітальної споруди), за умовами пунктів 1.1, 1.2 якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування магазин прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з характеристиками відповідно до специфікації №1, яка підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору. Магазин прибудова « ІНФОРМАЦІЯ_1 » разом із земельною ділянкою, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з передачею орендареві прав володіння й користування будинком за даним договором, йому передаються права на ту частину земельної ділянки, на якій розташований будинок і необхідна для його використання, відповідно до специфікації №2 (пункт 1.3 вказаного договору).

Розмір орендної плати, порядок оплати встановлюється відповідно до специфікації №3, яка підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору. Розмір орендної плати не може переглядатися сторонами частіше, ніж раз на рік (пункт 1.5 договору найму).

Згідно з пунктом 1.4 договору найму договір укладався на строк 2 роки, 11 місяців, 20 днів і діяв до 25.01.2018 року. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі, якщо жодна із сторін в термін 20 днів до закінчення даного договору письмово не повідомить про намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на термін 2 роки 11 місяців 20 днів.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44639343 від 28.09.2015 року, ОСОБА_9 набув права власності на магазин - прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 459 кв.м. (іншою площею ніж об`єкт оренди за договором), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І за реєстровим №2040.

Згідно договору купівлі-продажу від 28.09.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 , від імені якої діє ОСОБА_11 , та ОСОБА_9 , предметом договору купівлі-продажу є магазин - прибудова « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 459 кв.м, яке належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Суворовського РУЮ у м.Херсоні 14.07.2015 року, продаж майна вчинено за 498130,00 гривень.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83366072 від 24.03.2017 року, ОСОБА_7 набув права власності на магазин - прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 459,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. за реєстровим №4174.

Згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , предметом договору купівлі-продажу є магазин - прибудова « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 459,0 кв.м, яке належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.09.2015 року, продаж майна вчинено за 397540,00 гривень.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86176569 від 28.04.2017 року, ОСОБА_1 набула права власності на магазин - прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 459 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г. за реєстровим №966.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Положеннями ч.2 ст.777 ЦК України закріплено, що наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Отже, вказані норми права надають відповідному суб`єкту (наймачу, орендарю) переважне право купити (придбати) річ, якою він користується на законних підставах - за договором найму (оренди), за умови належного виконання таким суб`єктом своїх обов`язків у тому разі, якщо така річ буде пропонуватися до продажу в період законного користування.

При цьому норми ЦК України, передбачивши переважне право наймача (орендаря) на придбання використовуваного ним майна у випадку його відчуження, безпосередньо не вказують на спосіб захисту такого права у випадку його порушення.

Частиною першою статті 362 ЦК України встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Відповідно до ч.4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Позов про переведення прав та обов`язків, що відповідає такому способу захисту прав та інтересів, як зміна правовідношення (пункт 6 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), застосовується для захисту переважних прав третіх осіб щодо прав на майно, яким так чи інакше розпоряджається власник (частина четверта статті 362, абзац третій частини першої статті 822 Цивільного кодексу України. Такий позов найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також найпростішим шляхом забезпечує відновлення та реалізацію відповідного переважного права.

Таким чином, якщо власником предмета найму (оренди) порушено передбачене ч.2 ст.777 ЦК України переважне право наймача (орендаря) на придбання переданої у найм (оренду) речі, належним способом захисту відповідного переважного права наймача (орендаря) буде позов про переведення на останнього прав та обов`язків покупця відповідної речі.

Отже, до спірних правовідносин щодо захисту передбаченого ч.2 ст.777 ЦК України переважного права наймача (орендаря) на придбання предмета найму (оренди) за аналогією закону підлягають застосуванню положення ч.4 ст.362 цього Кодексу, яка регулює подібні правовідносини, а саме визначає порядок захисту переважного права співвласника майна на придбання частки іншого співвласника при її відчуженні останнім.

Звідси для захисту переважного права наймача (орендаря), який належним чином виконує свої обов`язки відповідно до умов договору та закону, у разі продажу речі, переданої у найм (оренду), належним способом захисту є переведення на наймача (орендаря) прав та обов`язків покупця відповідної речі.

Крім того, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Суд зазначає, що вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу речі сама по собі не може вважатися ефективним способом захисту порушеного переважного права наймача (орендаря) на придбання такої речі. Адже в результаті задоволення такої вимоги право такої особи захищене не буде, що змусить наймача (орендаря) звертатися до власника з пропозицією відчуження речі на тих самих умовах, що були передбачені договором купівлі-продажу, який визнаний недійсним, а в разі незгоди власника - до суду із новим позовом.

Як встановлено судом, 05.02.2015 року між ОСОБА_5 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено договір найму будівлі (капітальної споруди).

Зазначеним договором найму площі приміщення не визначено, відомостей щодо конфігурації орендованого приміщення та його технічних характеристик, розміру орендної плати договір найму також не містить, специфікацій №1, 2, 3, які є невід`ємною частиною договору, суду не надано. Доказів передачі нерухомого майна в оренду, сплати орендарем орендної плати суду не надано. Предметом відчуження нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 28.09.2015 року є нежиле приміщення, площею 459,0 кв.м. При цьому, позивач, звертаючись із зазначеним позовом до суду, просив перевести на нього права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 28.09.2015 року щодо відчуження магазину-прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м.

Крім того, ані на час звернення до суду, ані після витребування судом копії договору купівлі-продажу від 28.09.2015 року, позивачем не внесено на депозитний рахунок 498130,00 гривень як вартість відчуженого майна за вказаним договором.

За змістом ч.2 ст.777 ЦК України переважне право наймача на придбання предмета найму (оренди) існує щодо тієї ж самої речі, яка передана йому в найм (оренду). Тобто предмет найму (оренди), що використовується особою на підставі відповідного договору найму (оренди), та предмет, який планується до продажу власником речі, мають бути ідентичними.

Згідно зі ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно із ч.2 ст.181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Звідси предмет договору найму будівлі (капітальної споруди), укладеного 05.02.2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (магазин прибудова « ІНФОРМАЦІЯ_1 » разом із земельною ділянкою, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ), та предмет договору купівлі-продажу, укладеного 28.09.2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (магазин-прибудова « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 459,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), не є ідентичними.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про переведення на позивача прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 28.09.2015 року. Також, у даному випадку відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного майна.

Щодо вимог про визнання права власності, суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_3 також просить визнати за ним право власності на магазин-прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно з положеннями ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст.41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст.392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.

Спірні правовідносини у даній справі стосуються застосування приписів ч.2 ст.777 ЦК України щодо переважного права наймача на придбання орендованого ним майна у разі його продажу.

Позивач, пред`являючи позовну вимогу про визнання права власності на майно, не захищає право власності, яке в нього вже виникло з відповідної підстави, а просить визнати за собою право власності, яке він бажає набути.

Натомість відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Однак цивільне законодавство не передбачає права орендаря звернутись до суду за визнанням права власності, яке він бажає набути в порядку захисту переважного права на придбання предмета оренди згідно із ч.2 ст.777 ЦК України. Договір найму будівлі (капітальної споруди), укладений позивачем та відповідачем ОСОБА_5 , також не закріплює права орендаря звернутись до суду з позовом про визнання права власності.

Отже, позовні вимоги про визнання права власності на магазин-прибудову « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_3 на момент звернення до суду права власності на спірну річ не набув.

Щодо вимог про витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 спірного майна, суд зазначає наступне.

Підстави витребування майна його власником із чужого незаконного володіння визначені статтею 387 ЦК України, згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем не наведено жодних фактичних обставин, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_1 будь-яким чином незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа спірним нерухомим майном.

Спірне майно було придбане ОСОБА_1 у власність на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2017 р., укладеного останньою із ОСОБА_7 , як продавцем, право власності якого було зареєстровано на законних підставах та у порядку, встановленому чинним законодавством.

В свою чергу вичерпний перелік підстав для витребування майна від добросовісного набувача визначено статтею 388 ЦК України, а саме якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постановах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року та 16 вересня 2015 року (справи №6-146цс13, 6-1203цс15) викладено правовий висновок про те, що за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Постановою ВСУ від 17.12.2014 року по справі №6-140цс14 передбачено, що за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.

У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Така сама правова позиція міститься в постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України №6-53цс12 (№ в ЄДРСРУ 27595059).

Таким чином, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Крім того, виходячи з положень зазначеної статті майно, яке вибуло, з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (Верховний суд України 27 квітня 2017 р. справа №6-2894цс16 ).

У даному випадку, станом на 28.09.2015 р., тобто станом на укладення договору про відчуження спірного майна ОСОБА_9 , законним власником цього майна була ОСОБА_5 . Укладаючи із ОСОБА_9 договір купівлі-продажу спірного майна, остання мала реальний намір на його відчуження.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивач не є власником спірного майна, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 спірного майна.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Крім цього, відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 08.04.2019 року, так як відпала необхідність у їх застосуванні.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 158, 259, 263-265, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16, 203, 215, 317, 319, 321, 328, 386, 387, 388, 392, 759, 773, ч.2 ст.777 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про переведення прав покупця, визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 08.04.2019 року у вигляді арешту на нежитлове приміщенні у вигляді магазину прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони відчуження нерухомого майна у вигляді магазину прибудови « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 352,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 15.12.2020 року.

Суддя С.І. Майдан