П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 619/841/19

Провадження № 22-ц/818/105/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Ідея Банк» - адвоката Жовтонецького Віктора Миколайовича на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року в складі судді Болибока Є.А.,

встановив:

У лютому 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 910.13791 у сумі 151964,89 грн; вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_2 та передати АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» в сумі 151964,89 грн; звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_2 , шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати АТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).

Позовна заява мотивована тим, що 20 березня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.13791, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 76064,44 грн, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_3 .

У зв`язку з невиконанням прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором за відповідачем станом на 05 лютого 2019 року рахується заборгованість в сумі 151964,89 грн, яка складається з основного боргу по кредиту у сумі 0,00 грн, простроченого боргу у сумі - 65652,99 грн, прострочені проценти у сумі - 82605,20 грн, строкові проценти у розмірі - 632,85 грн, нарахована комісія у сумі - 0,00 грн, прострочена комісія 0,00 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі - 0,00 грн, віндикаційні витрати у сумі - 0,00 грн, дебіторська заборгованість у сумі - 1172,24 грн, інші штрафні санкції у сумі 1901,61 грн. Окрім того, у забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_1 та «Ідея Банк» було укладено договір застави транспортного засобу ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Проте всупереч зазначеному, та без письмової згоди позивача, заставодавцем було відчужено предмет застави, актуальним власником якого є ОСОБА_2 , із актуальним номерним знаком НОМЕР_2 . У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором, та порушенням умов договору застави, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та звернення стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року в задоволенні позову АТ «Ідея Банк» відмовлено.

На вищезазначене судове рішення представником АТ «Ідея Банк» - адвокатом Жовтонецьким В.М. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішенняДергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 9 параграфу 10 кредитного договору № 910.13791 строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в 5 років. Останній платіж здійснено у 2013 році, з позовом до суду банк звернувся у 2019 році, тобто судом не встановлено обставин, які б свідчили про пропуск позовної давності щодо платежів із заборгованості за період з 22 лютого 2014 року по 05 лютого 2019 року. Відповідно до умов кредитного договору проценти нараховуються за строк фактичного користування кредитними коштами. Позивачем обґрунтовано заявлено про стягнення заборгованості станом на 05 лютого 2019 року, у тому числі і по процентах, які нараховані після 20 березня 2017 року. На адресу відповідача було направлено інформацію про зміну процентної ставки, новий графік з 20 листопада 2012 року, вказані розрахунки здійснені з врахуванням зміни процентної ставки починаючи з 20 листопада 2012 року з 20,99% на 21,99% річних. Позивач обрав спосіб звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду відповідно до ст. 590 ЦК України, Законом та умовами договору застави транспортного засобу і застережень з приводу того, яка має бути послідовність звернення стягнення на предмет застави, договір не містить.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року заяву представника акціонерного товариства «Ідея Банк» - адвоката Жовтонецького В.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задоволено.

Поновлено представнику акціонерного товариства «Ідея Банк» - адвокату Жовтонецькому В.М. строк на апеляційне оскарження рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Ідея Банк» - адвоката Жовтонецького В.М. на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року без змін. Зазначив, що погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування наслідків спливу строків позовної давності, є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, вилучення автомобіля вважає необґрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності, в межах якого, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позивач мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення заборгованості, вилучення предмета застави та звернення стягнення на предмет застави сплинув. За таких обставин, не дивлячись на те, що права позивача порушені, усунути ці порушення шляхом стягнення заборгованості, вилучення предмета застави та звернення стягнення на предмет застави неможливо у зв`язку із спливом позовної давності.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року АТ «Ідея Банк» надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 76064,44 грн, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_3 (а.с. 10-15).

Згідно розрахунку за кредитним договором № 910.13791 від 20 березня 2012 року, станом на 05 лютого 2019 заборгованість становить 151964,89 грн, яка складається з основного боргу по кредиту у сумі 0,00 грн, простроченого боргу у сумі - 65652,99 грн, прострочені проценти у сумі - 82605,20 грн, строкові проценти у розмірі - 632,85 грн, нарахована комісія у сумі - 0,00 грн, прострочена комісія 0,00 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі - 0,00 грн, віндикаційні витрати у сумі - 0,00 грн, дебіторська заборгованість у сумі - 1172,24 грн, інші штрафні санкції в сумі 1901,61 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 березня 2012 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу № 910.13791, згідно умов якого, остання передала у заставу належний їй автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_3 . (а.с. 22-23).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 3590680 від 03 травня 2012 року, до реєстру обтяжень рухомого майна внесено автомобіль «ВАЗ 21723 ЗНГ», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір зелений. Термін дії 03 травня 2017 року. (а.с. 26-27).

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 58475300 від 22 лютого 2019 року, до реєстру обтяжень рухомого майна внесено автомобіль «ВАЗ 21723 ЗНГ», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , колір зелений. 17 березня 2017 року внесені зміни відомостей про обтяження. Термін дії після змін 17 березня 2022 року. (а.с. 28-29).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_2 через Територіальний сервісний центр 5946 регіонального сервісного центру МВС у Сумській області придбав у ОСОБА_3 автомобіль «ВАЗ 217230» 2011 року випуску, тип ТЗ легковий, колір зелений, номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_4 , зареєстрований за продавцем з 14 серпня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 , автомобіль «ВАЗ 217230», 2011 року випуску, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 .

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед банком, яка відповідно розрахунку банку становить 151964,89 грн, з яких: 65652,99 грн прострочений борг; 82605,20 грн прострочені проценти; 632,85 грн строкові проценти; 1172,24 грн дебіторська заборгованість, 1901,61 грн інші штрафні санкції.

Стосовно висновку суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). (ч. 1, ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Як свідчать матеріали справи, відповідно до умов кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року банк надав позичальнику кредит в cумі 76064,44 грн на строк 60 місяців, тобто до 20 березня 2017 року. (а.с. 10).

Відповідно до п. 9 параграфу 10 кредитного договору № 910.13791 строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в 5 років.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж позичальником здійснено 31 липня 2013 року, строк дії кредитного договору від 20 березня 2012 року встановлено до 20 березня 2017 року, з позовом до суду банк звернувся засобами поштового зв`язку 22 лютого 2019 року.

Відтак, строк позовної давності для звернення з позовом до суду щодо частини періодичних платежів позивачем не пропущено.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування строку позовної давності у даній справі щодо всіх періодичних платежів..

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Як передбачено нормою ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За нормами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як на підставу позовних вимог банк посилається на те, що станом на 05 лютого 2019 заборгованість становить 151964,89 грн, яка складається з основного боргу по кредиту у сумі 0,00 грн, простроченого боргу у сумі - 65652,99 грн, прострочені проценти у сумі - 82605,20 грн, строкові проценти у розмірі - 632,85 грн, нарахована комісія у сумі - 0,00 грн, прострочена комісія 0,00 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі - 0,00 грн, віндикаційні витрати у сумі - 0,00 грн, дебіторська заборгованість у сумі - 1172,24 грн, інші штрафні санкції в сумі 1901,61 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 05 лютого 2019 року за період з 21 березня 2012 року по 04 лютого 2019 року заборгованість становить 147915,24 грн, з яких:65652,99 грн прострочений борг; 78584, 33 грн прострочені проценти; 604,07 грн строкові проценти; 1172, 24 грн дебіторська заборгованість; 1901,61 грн інші штрафна санкції. (а.с. 145-147).

Параграфом 4 кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року передбачено, що позичальник зобов`язаний протягом дії Договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів (щомісячні платежі) в терміни та в сумах, визначених у графіку щомісячних платежів, що є Додатком №1 до Договору.

Згідно з п. 1 параграфу 2 Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі 20,99%.

Відтак, виходячи з наявного в матеріалах справи Додатку № 1 до кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року - графіку щомісячних платежів погашення заборгованості по кредиту та по процентам, враховуючи, що строк дії договору встановлено до 20 березня 2017 року, сума простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню, в межах строку позовної давності, за період з 22 лютого 2014 року по 20 березня 2017 року, становить 56809,01 грн.

Крім того, суд враховує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається банк просить стягнути заборгованість, зокрема по процентам станом на 05 лютого 2019 року. Строк дії договору встановлено до 20 березня 2017 року, однак, згідно наданого банком розрахунку заборгованості проценти нараховувались з 21 березня 2012 року по 04 лютого 2019 року включно, тобто, після спливу визначеного договором строку кредитування.

За таких обставин, виходячи з наявного в матеріалах справи Додатку № 1 до кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року - графіку щомісячних платежів погашення заборгованості по кредиту та по процентам, з урахуванням визначеного договором строку кредитування до 20 березня 2017 року, сума процентів, які підлягають стягненню, в межах строку позовної давності, за період з 22 лютого 2014 року по 20 березня 2017 року становить - 21414,94 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нарахування з 20 листопада 2012 року відсотків у розмірі 21, 99, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що предметом розгляду в суді першої інстанції було нарахування відсотків з розрахунку 20, 99 та саме з зазначеними вимогами позивач звертався до суду першої інстанції. Крім того, копія доданого до апеляційної скарги графіку щомісячних платежів не підписана сторонами по справі та не досліджувалась судом першої інстанції.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). (ч. 1, ч. 2 ст .258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 9 параграфу 10 кредитного договору № 910.13791 строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в 5 років.

Як вбачається з розрахунку, банк також просить стягнути суму дебіторської заборгованості в розмірі 1172,24 грн, яка відповідно наданого розрахунку, нарахована згідно договору страхування 29 березня 2013 року, та інші штрафні санкції 1901, 61 грн, а саме, нарахований 30 серпня 2013 року штраф за КАСКО. (а.с. 147).

Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо звернення стягнення на предмет застави та вилучення його у відповідача ОСОБА_2 з передачею його на період реалізації суд зазначає наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Законі України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави покладається на заставодержателя. Відповідно до вимог ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України.

Як свідчать матеріали справи, п. 2 §2 Договору застави транспортного засобу 910.13791 наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя.

Згідно даних Регіонального сервісного центру в Сумській області автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 на підставі д/рах ААВ492756 ТОВ «Планета» 13 серпня 2013 року належав ОСОБА_3 та 17 червня 2016 року здійснено перереєстрацію зазначеного вище транспортного засобу на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0509/02/5946/2016 від 17 червня 2016 року та присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 . (а.с. 29).

Отже, на час розгляду справи власником заставного автомобіля є ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відомості про оформлення застави було внесено у Державний реєстр обтяжень рухомого майна 03 травня 2012 року, з терміном дії до 03 травня 2017 року, в подальшому 22 лютого 2019 року внесено зміни про відомості про обтяження з терміном дії до 17 березня 2022 року, а реєстрація предмету застави за новими власниками відбулась 14 серпня 2013 року та 17 червня 2016 року, тобто на момент відчуження предмета застави без згоди банка, було чинним та діяло зареєстроване у встановленому законом порядку обтяження рухомого майна у виді заборони відчуження.

За вимогами ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Як встановлено судом, спірний транспортний засіб в порушення договору застави та ст.9 зазначеного вище Закону, відчужений без згоди заставодержателя і без письмового повідомлення про це обтяжувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 523/8653/15-ц, а також з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14.

Частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України, частини першої та другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний по суті висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 523/8653/15-ц (провадження № 61-43889св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 638/11078/15-ц (провадження № 61-13782св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року у справі № 461/12019/15-ц (провадження № 61-19390св18).

Параграфом 3 кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року визначено, що забезпеченням виконання за даним договором є застава ТЗ, вказаного в п. 2 § 1 договору, згідно з договором застави, який укладається сторонами. (а.с. 10).

Пунктами 4, 5§ 9 додатку № 2 до кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року встановлено, що банк має право звернути стягнення на ТЗ, що становить предмет застави, та задовольнити за його рахунок всі свої вимоги за кредитним договором, а також інші вимоги, пов`язані з реалізацією банком своїх прав та інші передбачені законом вимоги. Звернути стягнення на предмет застави, у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. (а.с. 15).

Згідно умов п. 1 §1 договору застави транспортного засобу 910.13791, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.13791 від 20 березня 2012 року ОСОБА_1 (заставодавець) передала у заставу належний їй автомобіль ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_3 . (а.с. 22-23).

За положеннями ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Пунктом 1 §3 Договору застави транспортного засобу 910.13791 передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з ТЗ, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 §5 Договору та/або у випадку порушення заставодавцем вимог п. 5 §5 Договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави.

Параграфом 5 Додатку № 2 до кредитного договору № 910.13791 від 20 березня 2012 року встановлено, що позичальник зобов`язується передати ТЗ, що є предметом застави, на першу вимогу банку, в разі прийняття рішення про вилучення предмету застави. (а.с. 14).

Оскільки встановлено порушення боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, то у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет застави.

На час реалізації транспортного засобу існувало обтяження, яке припинено не було, також не було згоди заставодержателя на відчуження заставного майна. Відомості про обтяження не виключені з Реєстру обтяжень рухомого майна, ПАТ «Ідея Банк» є чинним заставодержателем спірного автомобіля, а ОСОБА_2 є особою щодо якої застава зберегла чинність.

Оскільки, зобов`язання за кредитним договором від 20 березня 2012 року не виконані ОСОБА_1 , застава щодо автомобіля ВАЗ (Лада) 21723 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , який переданий банку для забезпечення виконання за цим кредитним договором, є діючою.

У пунктах 1, 2 § 5 договору застави від 25 квітня 2012 року сторони погодили, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. При цьому договір застави містить застереження про позасудове задоволення вимог заставодержателя як шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність, так і шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля будь-якій третій особі покупцю від імені власника, але відмовив у задоволені позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки такий спосіб звернення стягнення сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", у зв`язку з чим ці вимоги АТ "Ідея Банк" не підлягають задоволенню.

Оскільки позовна вимога про вилучення предмета застави та передання його в управління АТ "Ідея Банк" на період до його реалізації є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет застави і таке право банку передбачено пунктом 1 § 3 Договору застави транспортного засобу від 25 квітня 2012 року № 910.13791, то зазначена позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є недоведеними належними та допустимими доказами, та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.13791 від 20 березня 2012 року в загальному розмірі 78223,95 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 56809,01 грн, прострочених процентів 21414,94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково, з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стяганню судовий збір в розмірі 1173,47 грн (2279, 47 грн. *51,48 % (в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на 51,48 % , на 78223,95 грн з 151964,89 грн) у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стяганню судовий збір в розмірі 1760,21 грн (1173,47 *150%) у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягає стяганню судовий збір в розмірі 2933, 68 грн (1173,47 грн+1760, 21 грн) у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Ідея Банк» - адвоката Жовтонецького Віктора Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 липня 2019 року скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вилучення предмета застави та звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.13791 від 20 березня 2012 року в загальному розмірі 78 223,95 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 56809,01 грн, прострочених процентів 21414,94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір в розмірі 2933, 68 грн у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2020 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

О.В. Маміна