Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/789/19
Провадження № 2/499/21/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 січня 2020 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. при секретарі судового засідання Мельнику Р.А. розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнання права власності на спадкове майно та просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 9,36 умовних кадастрових гектарах після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно. Крім позивачки спадкоємцями першої черги є інші діти спадкодавиці ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 . Спадкоємиця ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, та за правом представлення спадкоємицею є її донька ОСОБА_3 .

Позивачка зазначає, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном так як померла до дня смерті проживала з нею. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка, за її проханням, організувала її поховання у с. Гудевичево Іванівського району Одеської області, та фактично отримала усе майно, що лишилося після її смерті, яке складалося з її особистих речей та збережених грошових коштів.

Оскільки нерухомого майна, про яке було б відомо позивачці, після смерті матері - ОСОБА_4 не лишилося, до нотаріуса позивачка не зверталася.

Лише в 2019 році їй стало відомо, що після смерті мами лишився сертифікат серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) в с. Гудевичево Іванівського району Одеської області із земель КСП «Колос» площею 9,36 умовних кадастрових га, виданий на підставі розпорядження Іванівської районної державної адміністрації від 05.06.1996 року № 247/96, оригінал якого у позивачки відсутній.

В березні 2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріусу Іванівського районного нотаріального округу Чекаліної Алли Яківни із заявою про прийняття спадщини за законом, однак відповіддю приватного нотаріусу Чекаліної Алли Яківни № 165/02-14 від 03.04.2019 року їй було відмовлено у оформлені спадщини у зв язку із пропуском строку на звернення про прийняття спадщини. В звязку з цм змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність на позовних вимогах наполягала.

Відповідачі у судове засідання також не з`явилися, надали на адресу суду заяви про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_1 є донькою померлої, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження позивачки та відповідно спадкоємицею першої черги за законом.

За два роки до смерті ОСОБА_4 , позвачка зв`язку із її поганим станом здоров`я та похилим віком забрала її з с. Гудевичево Іванівського району Одеської області, де вона була зареєстрована, до себе у місто Одеса, де вони проживали разом в квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 проходила лікування та отримувала належну їй пенсію.

Факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із позивачкою в місті Одесі підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 в якому зазначено місце смерті - м. Одеса.

Факт проживання ОСОБА_4 разом з позивачкою в м. Одеса також підтверджуються письмовими показами свідків - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що додаються.

Після смерті ОСОБА_4 позивачка, за її проханням, організувала її поховання у с. Гудевичево Ііванівського району Одеської області, та фактично отримала усе майно, що лишилося після її смерті, яке складалося з її особистих речей та збережених грошових коштів.

Оскільки нерухомого майна, про яке було б відомо, після смерті матері - ОСОБА_4 не лишилося, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через брак коштів позивачка не зверталася. Її брат - ОСОБА_2 та сестра - ОСОБА_10 до фактичного управління або володіння спадковим майном не приступали.

Лише в 2019 році позивачці стало відомо, що після смерті її мами лишився сертифікат серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) в с. Гудевичево Іванівського району Одеської області із земель КСП «Колос» площею 9,36 умовних кадастрових га, виданий на підставі розпорядження Іванівської районної державної адміністрації від 05.06.1996 року № 247/96, оригінал якого відсутній.

Факт існування сертифікату серії ОД № НОМЕР_2 на право на земельну частку (пай) в с. Гудевичево Іванівського району Одеської області із земель КСП «Колос» площею 9,36 умовних кадастрових га, оформленого на ім`я ОСОБА_4 підтверджується випискою з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) що видаваються Іванівською райдержадміністрацією (КСП «Колос») а також списком членів «Колос» (копії додаються) з яких видно, що зазначений сертифікат було виготовлено на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження Іванівської районної державної адміністрації від 05.06.1996 року № 247/96, однак померлою його на руки отримано не було.

У зв`язку з зазначеним, в березні 2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріусу Іванівського районного нотаріального округу Чекаліної Алли Яківни із заявою про прийняття спадщини за законом, однак відповіддю приватного нотаріусу Чекаліної Алли Яківни № 165/02-14 від 03.04.2019 року позивачці було відмовлено у оформлені спадщини у зв`язку із пропуском строку на звернення про прийняття спадщини.

Крім позивачки спадкоємцями першої черги є інші діти спадкодавиці ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 . Спадкоємиця ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, та за правом представлення спадкоємицею є її донька ОСОБА_3 які є відповідачами по справі та позов визнали беззаперечно.

Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого.

У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент смерті спадкодавця) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: " 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод.

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України N 720/95 від 08.08.95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну

власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пункту 2 діючого, на час смерті ОСОБА_4 , Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Отже, після смерті ОСОБА_4 всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останній, у зв`язку із фактичним вступом позивачкою в управління та володіння спадковим майном, перейшли до неї відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР.

За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 200,218,206, 223,247 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 548,549 ЦК України(1960 р.), п.11 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування » № 7 від 30 травня 2008 р., суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (СОГ «Ромашка-2» буд № 972 Прилиманська сільська рада Овідіопільський район Одеська область), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 9,36 умовних кадастрових гектарах після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № НОМЕР_2 по КСП «Колос» виданого на підставі розпорядження Іванівської районної державної адміністрації від 05.06.1996 року №247/96.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяР. М. Тимчук