печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі - Брачуні О. О.,

вирішуючи у судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана заява, у якій заявник просив в порядку вжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення заборонити вчиняти дії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам, а саме: вчиняти реєстраційні дії, звертати стягнення, продавати, дарувати, обмінювати чи будь-яким іншим чином відчужувати, обтяжувати, укладати договори та здійснювати реєстрацію будь-яких правочинів стосовно об`єкту нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є єдиним законним власником зазначеної квартири, з моменту її придбання та державної реєстрації жодних договорів купівлі-продажу не укладав та довіреностей на третіх осіб не видавав, тобто не вчиняв будь-яких дій, направлених на перехід права власності до іншої особи, жодних коштів за продаж квартири не отримував.

На теперішній час зазначена квартира перебуває у фактичному володінні ОСОБА_1 та використовується ним за призначенням в якості житла.

15 липня 2020 року ОСОБА_1 отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що 22 грудня 2018 року його квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було відчужено на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №982 незнайомій Позивачу особі - ОСОБА_2 та, відповідно, вчинено за ОСОБА_4 державну реєстрацію права власності приватним нотаріусом Гнідюком О. Б.

Право власності на квартиру зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 грудня 2018 року, що підтверджується витягом від 15 липня 2020 року № 216384873 та від 28 листопада 2020 року № 234594536.

Також, ОСОБА_1 відповідально заявляє про те, що в день нотаріального посвідчення угоди, за якою ОСОБА_5 став власником його квартири, а також реєстраційних дій приватним нотаріусом Гнідюком О.Б., а саме 22 грудня 2018 року, він перебував за межами України, спірний договір купівлі-продажу не підписував.

Таким чином, ОСОБА_1 , дізнавшись про порушення його права власності на нерухоме майно, має намір та правові підстави звернутися до суду з позовом ло ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Гнідюка Олександра Борисовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого, поза його волею, була відчужена належна йому на праві власності квартира, та скасування запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою - ОСОБА_4 .

Оскільки ОСОБА_5 набув право власності на квартиру в незаконний спосіб, а приватним нотаріусом Гнідюком О.Б. було вчинено незаконні реєстраційні дії щодо спірного майна, а також, на теперішній час зазначені особи не позбавлені можливості здійснити подальші дії для його відчуження будь-яким особам та перереєстрації права власності на спірне майно, є підстави для забезпечення позову до пред`явлення позову, предметом якого є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 982 від 22.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Г нідюком Олександром Борисовичем, та скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою.

Такий спосіб захисту порушеного права є належним відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 №367/2022/15- ц (14-376цс18); від 04.09.2018 №915/127/18 (12-184гс18); 22.08.2018 №925/1265/16 (12- 158гс18); від 07.08.2019 №823/750/16 (11-87апп19).

У відповідності до положень частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Заявник не долучає до матеріалів заяви будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що в день нотаріального посвідчення угоди, за якою ОСОБА_5 став власником його квартири, а також реєстраційних дій приватним нотаріусом Гнідюком О.Б., а саме 22 грудня 2018 року, він перебував за межами України, спірний договір купівлі-продажу не підписував, а відтак суду не доведено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із майбутніми позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк