Справа № 473/3006/20
РІШЕННЯ

іменем України

"17" грудня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Гавриловій І.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» про скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності та зобов`язання повернути стягнуті грошові кошти

встановив

в вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» про скасування наказу про накладення повної матеріальної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що він з 27.12.1013 року по даний час працює в ТОВ «Дніпрорегіонгаз». З 29.11.2019 року позивач обіймає посаду старшого майстра Вознесенської ДРСГ ТОВ «Дніпрорегіонгаз».

У лютому 2020 року позивачем було виявлено несправність об`єктів на АГЗП №8 Вознесенської дільниці Миколаївського УРСГ ТОВ «Дніпрорегіонгаз». По факту виявлення недостачі 10.02.2020 року комісією у складу працівників Вознесенської ДРСГ було складено Акт на списання товарно-матеріальних цінностей, в якому вказано, що під час ремонту об`єктів на АГЗП№ 8 вийшов з ладу дозатор та насос. Встановлено, що технологічні втрати складають 743, 49 кг скрапленого газу.

10.02.2020 року позивачем було складено Службову записку на ім`я начальника Миколаївського РУСГ Кучерявого В. А., в якій повідомлялося про те, що в період з 30.01.2020 року по 04.02.2020 року на АГЗП №8 Вознесенської ДРСГ вийшов з ладу дозатор та насос, внаслідок чого виникла недостача газу розміром 513,49 кг. Також 08.02.2020 рок було виявлено витік газу через насос, внаслідок чого зафіксовано недостачу газу у розмірі 230 кг. При огляді та ремонті насоса були виявлені наступні несправності: знос сальника та підшипника, розбитий фланець, пошкоджені направляючі пальці, надавалося відео поломки.

Позивачем неодноразово доповідалося керівництву Вознесенської ДРСГ про виявлену недостачу, а також про те, що вжиті працівниками Вознесенської ДРСГ заходи не гарантують відсутність витоку газу у майбутньому.

Однак, питання по списанню скрапленого газу з підзвіту АГЗП №8 вирішено не було. Внаслідок цього, позивачем регулярно направлялись службові записки від 02.03.2020 р., 03.04.2020 р. на ім`я начальника Миколаївського РУСГ Кучерявого В. А., у яких позивач просив вирішити питання щодо списання з підзвіту АГЗП №8 скрапленого газу загальною кількістю 743, 49 кг.

16.06.2020 року позивачем було направлено службову записку на ім`я директора ТОВ «Дніпрорегіонгаз» з проханням вирішити дане питання, однак жодних дій по списанню і проведенню по бухгалтерському обліку скрапленого газу вчинено не було.

01.06.2020 р. на виконання Наказу № 153 «Про створення робочих і постійно діючих інвентаризаційних комісій» інвентаризаційною комісією у складі голови комісії - старшого майстра Вознесенської ДРСГ Шпака А.В. та членів комісії: операторів заправних станцій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було складено акт інвентаризації, в якому ще раз було наголошено на нестачі скрапленого газу, що сталася в період з 31.01.2020 р. по 04.02.2020 р., 08.02.2020 р., про що неодноразово доповідалося керівництву ТОВ «Дніпрорегіонгаз», зокрема актом на списання товарно-матеріальних цінностей та службовими записками, які реєструвались в журналах вхідної та вихідної кореспонденції. Також вказаним актом були внесені пропозиції щодо заміни та ремонту механізмів.

Проте, жодних дій з боку керівництва ТОВ «Дніпрорегіонгаз» по списанню нестачі та усуненню несправностей здійснено не було.

10 липня 2020 року згідно з наказом директора ТОВ «Дніпрорегіонгаз» від 10.07.2020 р. № 183 на позивача було накладено матеріальну відповідальність шляхом здійснення утримання нестачі скрапленого газу загальним розміром 940, 6 кг із заробітної плати та інших нарахувань. В результаті чого з заробітної плати позивача утримано грошову суму у розмірі 3 180,20 грн. Вважаючи, що даний наказ було видано із порушенням вимог законодавства, а саме в наказі не зазначено, що стало підставою для такого утримання, тобто яке саме трудове правопорушення він вчинив, його вину не було встановлено належним чином проведеним службовим розслідуванням та і взагалі він не є матеріально відповідальною особою, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року була задоволена заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» здійснювати утримання із заробітної плати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ухвалення судового рішення по справі №473/3006/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» про скасування наказу про накладення повної матеріальної відповідальності.

30.10.2020 року від представника відповідача ТОВ «Дніпрорегіонгаз» надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначає, що позивач ОСОБА_1 є матеріально відповідальною особою та намагався шляхом списання газу перекрити нестачу на АГЗП № 8 та зменшити розмір нестачі ГНП, жодних службових записок керівництво ТОВ «Дніпрорегіонгаз» не отримувало. Крім того наказ № 183 не містить інформації про накладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності, утримання коштів відбувалося 1 раз на суму яка не перевищує 50% заробітної плати. Просили відмовити в задоволенні позову.

09.11.2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 26.11.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» належним чином завірену копію посадової інструкції старшого майстра Вознесенської ДРСГ.

27.11.2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив визнати наказ директора ТОВ «Дніпрорегіонгаз» №183 від 10.07.2020 року, «Про погашення нестачі скрапленого газу», яким ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності незаконним та скасувати та стягнути з ТОВ «Дніпрорегіонгаз» незаконно утриману нестачу із заробітної плати в розмірі 3180,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнені заявлені позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ТОВ «Дніпрорегіонгаз» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, на адресу суду направив відзив на позовну заяву відповідно до якого просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що, позивач ОСОБА_1 з 27.12.2013 року працює в ТОВ «Дніпрорегіонгаз». З 02 грудня 2019 року працює на посаді старшого майстра Вознесенської ДРСГ.

На підставі розпорядження №2 від 25 червня 2020 року була проведена інвентаризація залишків скрапленого газу на АГЗС, ГНС, ГНП, ПСБ станом на 01 липня 2020 року. В результаті проведення інвентаризації станом на 01 липня 2020 року по ГНП Вознесенськ виявлено нестачу скрапленого газу в кількості 311,4 кг та на АГЗП №8 Вознесенськ в кількості 629,2 кг. Загальна кількість нестачі склала 940,6 кг.

Враховуючи викладене на підставі наказу директора ТОВ «Дніпрорегіонгаз» № 183 від 10 липня 2020 року був проведений розрахунок суми нестачі та вирішено здійснити утримання нестачі із заробітної плати та інших нарахувань старшого майстра Вознесенської ДРСГ Шпак А.В. у розмірах згідно діючого законодавства.

Відповідно до розрахункового листа за липень 2020 року із заробітної плати ОСОБА_1 було утримано 3180,20 грн.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 130 Кодексу законів про працю працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1ст. 131 Кодексу законів про працю власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Згідно з ст. 132 Кодексу законів про працю за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з ст. 134 Кодексу законів про працю відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків:

шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу

роботу;

керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення ^строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Наведені вище підстави для притягнення працівників до повної матеріальної відповідальності є вичерпними, тобто роботодавцем не може бути притягнуто працівника до повної матеріальної відповідальності з підстав, не передбачених статтею 134 КЗпП.

Згідно з ст. 135-1 Кодексу законів про працю письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1-3 ст. 136 Кодексу законів про працю покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Згідно з ст. 135-1 Кодексу законів про працю для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Отже, наведеними нормами КЗпП України визначено, що для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності необхідна одночасна наявність наступних умов: 1) наявність підстав, передбачених ст. 134 КЗпП; 2) вчинення працівником трудового правопорушення; 3) наявність наслідків у вигляді прямої шкоди, заподіяної підприємству. Під такою шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства нести витрати на відновлення, придбання майна або інших цінностей або додаткові грошові виплати; 4) причинно-наслідковий зв`язок між діями працівника і шкодою; 5) установлена вина працівника в заподіянні шкоди.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачем не було здійснено жодних неправомірних дій або допущено винної бездіяльності, які б безпосередньо призвели до виникнення вказаних несправностей, а тому у його діях немає ознак винної протиправної поведінки, що призвела до пошкодження насоса та дозатора та, як наслідок, витоку газу.

В свою чергу, всупереч ст. 138 КЗпП, відповідачем не було виконано обов`язку по забезпеченню працівників Вознесенської ДРСГ належними умовами праці, не було вжито заходів для створення умов із збереження об`єктів на Вознесенській ДРСГ у належному стані.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВССУ від 11 грудня 2015 року №12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, передбачений ч.1 ст.131 КЗпП. У разі невиконання власником цього обов`язку та за наявності вини працівника розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, згідно з ч.1 ст.137 КЗпП повинен бути зменшений. Якщо ж власник зазначені свої обов`язки не виконав, а вини працівника в незабезпеченні збереження майна власника немає, працівник взагалі не може нести матеріальну відповідальність.

В судовому засіданні було встановлено та підтвердилося письмовими доказами (службовими записками та актами), що позивач регулярно повідомляв керівництво відповідача з лютого по червень 2020 року про виявлену недостачу та про необхідність здійснити належний огляд і ремонт механізмів.

З наказу № 183 від 10.07.2020 р. не вбачається які саме винні дії позивача стали підставою для притягнення його до повної матеріальної відповідальності, не було зазначено, що стало підставою для такого утримання, тобто яке саме трудове правопорушення вчинив позивач, його вину не було встановлено належним чином проведеним службовим розслідуванням. Немає і розрахунку грошової суми, яка утримується з заробітної плати позивача за вказаним наказом.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.92 р., розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України).

З роз`яснень, викладених у п. З, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Із наведеного вище вбачається, що дії позивача не є неправомірними; вину позивача не було встановлено належним чином проведеним службовим розслідуванням; розмір нестачі, зазначений у наказі № 183 не підтверджується інвентаризаційними актами; немає причинно- наслідкового зв`язку між діями позивача і нестачею, що виникла; відповідачем не було забезпечено належних умов зі збереження схоронності матеріальних цінностей.

Також в судовому засіданні не було доведено відповідачем, які саме винні протиправні дії вчинив позивач, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди, а також не було належно оформлено наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності з встановленням трудового правопорушення, внаслідок якого його було визнано винним у встановленій нестачі, притягнуто до відповідальності та прийнято рішення про здійснення утримання грошових коштів з його заробітної плати.

Враховуючи викладене позовні вимоги позивача є обґрунтованими та їх необхідно задовольнити.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, то в цій частині вимоги слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідача судового збору в сумі 1261,20 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень не підтверджені належними доказами, як то передбачено ст..137 ЦПК України, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача.

Керуючись ст.ст. 141 , 263-268, 280, 282 ЦПК України, суд

ухвалив

позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.2 наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» № 183 від 10.07.2020 року «Про погашення нестачі скрапленого газу», в частині здійснення утримання нестачі із заробітної плати та інших нарахувань старшого майстра Вознесенської ДРСГ Шпак А.В. у розмірах згідно діючого законодавства.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» (, місце знаходження 52005 Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожнаське вул.. Виробнича 23) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , утриманні кошти згідно наказу № 183 від 10.07.2020 року у розмірі 3 180,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» (52005, смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область, вул. Виробнича, буд. 23, ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 1 261, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2020 року.

Суддя М.М.Ротар