ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/171/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретарТоропенко Н.М.

учасники справи:

позивач - АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2019 (ухвалене об 11 год. 53 хв. у залі судових засідань Придніпровського районного суду, повний текст складено 09.12.2019, суддя в суді першої інстанції Кондрацька Н.М.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 17.12.2018 з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь 68838,92 грн. кредитної заборгованості, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору платежами (відсотками, пенею та штрафами) банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2019 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 49364,82 грн.., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 41237,19 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 6500,00 грн., штраф - 1627,11 грн. Суд виходив з того, що, одержавши кредитні кошти, позичальник не виконала належним чином своїх договірних зобов`язань по їх поверненню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано 20.12.2019 апеляційну скаргу, в якій вона, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням позовні вимоги у справі залишити без задоволення. В обґрунтування вказано на те, що кредитні кошти, які є предметом стягнення за вимогами банку в цій справі, були несанкціоновано одержані сторонніми особами шахрайським шляхом з використанням дублікату банківського номеру телефону позичальника. З даного приводу здійснюється відповідне кримінальне провадження. Зазначених обставин суд першої інстанції в цій справі не врахував.

У відзиві на апеляційну скаргу банк просив суд апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву № б/н від 19.07.2011 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.7) за якою отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вказує, що банком позичальнику надано в користування на умовах кредитного договору кредитні кошти, однак, у зв`язку з тим, що відповідач не виконувала належним чином свої договірні зобов`язання, станом на 28.11.2018 вона має заборгованість перед банком у сумі 68838,92 грн., яка складається з такого: 41237,19 грн. - заборгованість за кредитом; 6500,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 17346,98 грн. - пеня, а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 3254,23 грн. (процентна складова).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог банку, зазначає, що 01.02.2018 невідома особа перевипустила її сім-картку з телефоном мобільного оператора, з яким пов`язано банківський рахунок у Приватбанку, та з її використанням у системі «Приват-24» зняла у лютому 2018 року кредитні кошти, які стягуються в цій справі.

З даного приводу здійснюється кримінальне провадження № в ЄРДР 0000845 від 03.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні на час розгляду даної справи не завершено.

При цьому 01.02.2018 на електронну адресу відповідача банком надіслано електронний лист про те, що її кредитну картку № НОМЕР_1 було заблоковано у зв`язку з підозрілими операціями, що могли бути шахрайськими.

З виписки за кредитними рахунками відповідача слідує, що станом на 01.02.2018 у неї була відсутня кредитна заборгованість.

З посиланням на викладене вище, відповідач стверджує про те, що 01.02.2018 та 02.02.2018 вона не одержувала кредитні кошти, які є предметом стягнення в цій справі. натомість такі кошти були одержані зловмисником шахрайським шляхом.

Про вказані протиправні дії відповідач повідомила правоохоронні органи 03.02.2018.

Як вбачається із розрахунку банку, доданого до позову, заборгованість за кредитом, вимоги про стягнення якої є предметом спору в цій справі, виникла 01.02.2018 та 02.02.2018.

Такими є фактичні обставини в даній справі. Правовідносини, які виникли на їх підставі між сторонами у справі, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України - наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до приписів ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно п.1.32 ст.1, пп.7.1.2 ст.7, п.20.1 ст.20, пп.32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» саме власник рахунку може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними.

Відповідно до п.п.5, 6 постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Пунктами 7, 8 розділу VI Загальних вимог до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05.11.2014 №705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Враховуючи встановлені в цій справі фактичні обставини, а саме факт неправомірного зняття кредитних коштів з карткового рахунку відповідача (стягнення яких є предметом спору в цій справі) у зв`язку з чим здійснюється кримінальне провадження по встановленню осіб, які ці кошти викрали, що позивачем у справі не спростовується, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено, що кредитні кошти одержано саме відповідачем, як позичальником.

При цьому позивач не спростував вищевикладені факти та не довів суду протилежного на підставі належних та допустимих доказів як це передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України.

Отже у розумінні вимог ст.1054 ЦК України у відповідача за вказаних обставин не виникло обов`язку по поверненню кредитних коштів, які фактично вона не одержувала. Таким чином висновки суду першої інстанції в цій справі є такими, що не відповідають обставинам справи.

Апеляційний суд не може погодитися з вказівкою суду першої інстанції на те, що доводи відповідача у справі про викрадення її коштів є необґрунтованими, оскільки факт несанкціонованого зняття коштів вбачається, зокрема, з витягу з ЄРДР від 03.02.2018 (а.с.53) та з електронного листа Приватбанку від 01.02.2018 (а.с.54) про блокування картки позичальника у зв`язку з підозрілими банківськими операціями.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №390/34/17 у постанові від 10.04.2019 зробив правовий висновок щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину, застосувавши доктрину "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Отже за умови визнання банком протиправності зняття коштів позичальника в цій справі, що слідує з його електронного листа від 01.02.2018, послідуючі дії банку про стягнення відповідної заборгованості суперечать попередній поведінці кредитора.

Апеляційний суд враховує, що відповідач з приводу несанкціонованого використання її карткових рахунків зверталася як до банку так і до правоохоронних органів.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2019 слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки відповідача, яка подала апеляційну скаргу, звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» як інваліда ІІ групи, з позивача на користь державного бюджету слід стягнути 2643,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2019 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь державного бюджету 2643,00 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 29.01.2020.

Суддя-доповідач

Судді