Постанова

Іменем України

27 січня 2020 року

м. Київ

справа № 140/2167/15-ц

провадження № 61-15098св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 08 грудня

2017 року в складі судді Алєксєєнка В. М. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування

від 16 серпня 2006 року ОСОБА_1 подаровано

42/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських споруд. Вказаним вище договором 16 серпня 2006 року 58/100 частин зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд подаровано ОСОБА_4

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 22 вересня 2006 року зареєстровали право власності на це нерухоме майно.

На підставі договору дарування від 01 липня 2014 року

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (по 1/2 кожному) також належала земельна ділянка на АДРЕСА_1 , площею 0,0739 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Нерухоме майно, яке належало ОСОБА_4 , після його смерті в порядку спадкування за законом перейшло ОСОБА_2 .

Сторони не можуть досягти згоди щодо володіння, користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила виділити їй в натурі із земельної ділянки на АДРЕСА_1 земельну ділянку згідно з варіантом № 5 висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз»

(далі - ТОВ «Подільський центр судових експертиз»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 08 грудня

2017 року позов задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_1 із земельної ділянки на АДРЕСА_1 , площею 0,0739 га, цільове

призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельну ділянку згідно з варіантом № 5 висновку № 314 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на судовий збір, у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами у справі не досягнуто згоди щодо фактичного здійснення їх права спільної часткової власності на вказану земельну ділянку, тому наявні правові підстави для виділу позивачу в натурі частки із майна, зокрема спірної земельної ділянки, що є у їх спільній частковій власності, за запропонованим висновком експерта варіантом № 5, в якому враховано як збереження ідеальної частки ОСОБА_1 у спірній земельній ділянці - 369,5 кв. м, так і можливість нормального користування сторонами житловим будинком, господарськими будівлями та їх обслуговування.

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що варіант експертизи № 1, на врахуванні якого наполягав відповідач, передбачає відхилення від ідеальної частки сторін у праві власності на земельну ділянку, тому призведе до порушення прав

ОСОБА_1 щодо відповідності її частки у праві спільної часткової власності, враховуючи наявність інших варіантів, в яких ця частка збережена.

Також суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_2 про те, що сторони у справі фактично дотримуються того порядку користування спірною земельною ділянкою, який склався ще з 1975 року між попередніми власниками, оскільки вказане майно до його відчуження на користь сторін перебувало в одноосібній власності ОСОБА_5 , що виключає можливість встановлення порядку користування цією земельною ділянкою попередніми власниками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення без урахування думки відповідача щодо підстав спору, не з`ясовано чи взагалі мав місце спір між сторонами по-справі, на яких підставах позивач звернулась до суду, чи зверталась вона до землевпорядних організацій та чи відмовляв відповідач у погодженні меж земельної ділянки.

Розподіл земельної ділянки по варіанту № 5 створить додаткові незручності для ОСОБА_2 , оскільки він передбачає ще один додатковий вхід до одного і того ж будинку. В матеріалах експертизи міститься варіант № 1, в якому зазначено порядок користування земельною ділянкою, що склався між попередніми власниками будинку. Такий порядок користування земельною ділянкою існує з 1975 року.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору дарування від 16 серпня

2006 року ОСОБА_5 подарувала: ОСОБА_1 42/100 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд на АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 - 58/100 частин вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 22 вересня 2006 року зареєстровали право власності на вищевказане нерухоме майно.

Суди також встановили, що відповідно до державного акта серії ЯБ № 673802 ОСОБА_5 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0739 га на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до договору дарування від 01 липня 2014 року ОСОБА_5 подарувала по 1/2 частині цієї земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна земельна ділянка на АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частки) ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 01 липня 2014 року та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17 червня 2015 року приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу Вінницької області Ревуцьким Є. В.

Також за відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровано право власності на 58/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд на

АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 14 липня

2016 року призначено у справі судову земельно-технічну експертизу.

Висновком експерта від 22 грудня 2016 року запропоновано п`ять можливих варіантів виділу в натурі ОСОБА_1 1/2 частки із спірної земельної ділянки, у яких враховано можливість влаштування проходу з вулиці на подвір`я, можливість нормального користування житловим будинком та господарськими будівлями і здійснення догляду за ними.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій

статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що між сторонами у справі не досягнуто згоди щодо фактичного здійснення їх права спільної часткової власності на спірну земельну ділянку, тому наявні правові підстави для виділу позивачу в натурі частки з майна, зокрема спірної земельної ділянки, що є у їх спільній частковій власності, за запропонованим висновком експерта варіантом № 5, на якому наполягав позивач в уточнених позовних вимогах та в якому враховано як збереження ідеальної частки ОСОБА_1 у спірній земельній ділянці - 369,5 кв. м, так і можливість нормального користування сторонами житловим будинком, господарськими будівлями та їх обслуговування.

При цьому судами правильно встановлено, що порядок користування спірною земельною ділянкою між сторонами (між попередніми власниками) не встановлювався, тому доводи касаційної скарги, що між попередніми власниками з 1975 року було досягнуто згоди щодо порядку користування цим майном, не заслуговують на увагу.

Також безпідставним є посилання в касаційній скарзі на необхідність поділу земельної ділянки відповідно до варіанту експертизи № 1, оскільки цей варіант експертизи передбачає відхилення від ідеальної частки сторін у праві власності на земельну ділянку, тому призведе до порушення прав

ОСОБА_1 щодо відповідності її частки у праві спільної часткової власності, враховуючи наявність інших варіантів, в яких ця частка збережена.

Доводи касаційної скарги, що місцевим судом порушено права відповідача на участь у судовому процесі та спростування заявлених у справі вимог, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, він був повідомлений про розгляд справи, брав участь у судовому процесі, зокрема через свого представника, подавав клопотання та доводи щодо заявлених у справі вимог.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 08 грудня

2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк