Провадження № 22-ц/812/1957/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Миколаїв

справа № 469/426/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Цуркан І.І.

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 - адвоката Дорошенко Антоніни Володимирівни

на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 29 вересня 2020 року суддею Тавлуєм В.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 9 жовтня 2020 року),

У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивачка зазначила, що з 2001 року у житловому будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживав, внаслідок чого він знаходився у занедбаному та не придатному для проживання стані. Вона свого житла не мала, а тому у 2007 році з малолітнім сином ОСОБА_6 , 2004 року народження, переселилась до цього будинку. Враховуючи стан будинку та відсутність відомостей про його власників у сільській раді, вона вважала, що будинок нікому не належить. Згодом будинок було відремонтовано та обладнано комунікаційними системами (газо- та водопостачання).

У 2008 році у Березанському БТІ вона дізналась, що на цей будинок зареєстровано право власності за членами сім`ї Васяновичів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У 2017 році сільська рада повідомила її про те, що земельна ділянка № НОМЕР_1 , на які розташований будинок, належить на підставі державного акту ОСОБА_2 . Члени цієї сім`ї у 2000 році виїхали за кордон на постійне проживання. Оформити свої права на будинок та земельну ділянку у будь-який інший спосіб та зареєструватись за місцем проживання вона не має можливості.

Посилаючись на те, що з березня 2007 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою під будинком, і її право ніким не оспорюється, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на нерухоме майно відповідно до статті 344 ЦК за набувальною давністю.

Відповідачі участі у судовому засіданні не приймали. ОСОБА_4 (особу якого не встановлено) у електронних повідомленнях на ім`я представника позивача висловив свою позицію, яка свідчить, що претензій до позивачки його сім`я не має.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела добросовісний характер володіння нерухомим майном у розумінні статті 344 ЦК, оскільки матеріали справи свідчать про можливість своєчасно довідатись про права інших осіб (відповідачів) як на житловий будинок, так і на земельну ділянку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через представника, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Апелянт посилалась на обставини, якими обґрунтовувала позов, та підкреслювала, що судовою практикою опрацьовані всі критерії, передбачені статтею 344 ЦК, які прямо стосуються обставин її спору та мали бути застосовані судом. ОСОБА_1 наполягала на тому, що на час заволодіння майном вона не знала про існування прав інших осіб (відповідачів) на будинок та земельну ділянку, жодних цивільно-правових угод з власниками не укладала та безперервно, відкрито володіє ним більш десяти років.

До апеляційного суду в електронному вигляді надійшло повідомлення від імені ОСОБА_4 (електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с.69). в якому той не заперечує права позивачки та просить розглядати справу у його відсутності.

Крім того, до апеляційного суду за підписом відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з ціє ж електронної адреси надійшов електронний лист, в якому відповідачі пропонують варіанти досягнення з позивачкою домовленості про передачу ними прав на нерухомість. Справу просять розглядати без них (а.с.77).

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 328 ЦК набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

За правилами частин 1,5 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти, зокрема, нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, як наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливо лише за наявністю всіх указаних умов у сукупності (постанова Великою Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17).

Однією з цих умов, як зазначено вище, є добросовісність заволодіння майном, яка, будучи однією з засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном).

Добросовісність у розумінні статті 344 ЦК передбачає, що володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Крім того, володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, добросовісність володільця передбачає, що на момент заволодіння він не тільки не знає, але й не може знати про те, що володіє чужим майном, тобто обставини, які обумовили його володіння не могли давати йому сумнівів щодо правомірності володіння ним цим майном (постанова Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі №571/1099/16ц).

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (постанова Верховного Суду (КЦС) від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на те майно, яке не має власника, або власник якого невідомий (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №645/2540/17ц).

Судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 20 червня 1995 року (а.с.24, 25-27 том 1).

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1171 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 024664, виданим Рибаківською сільрадою 10 липня 1997 року (а.с. 28 т.1) та довідкою Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 12 травня 2020 року (а.с.29 т.1).

Згідно з даними погосподарських книг с. Лугове за період 1991-2020 років у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 (голова господарства) з членами сім`ї - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 (до 1997 року), ОСОБА_12 (з 2000 року) (а.с.31- 36, том 1).

ОСОБА_13 з дітьми вибула з господарства у липні 2000 року (а.с.32, том 1).

ОСОБА_3 зареєстрований за цією адресою до теперішнього часу (а.с. 36, 37 том 1, а.с.32 том 2).

З 2001 року ( з інших відомостей - з 2004 року) сім`я ОСОБА_3 не проживає в спірному будинку, постійно мешкає за кордоном.

Будинок залишився порожнім.

Позивачка ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 , 2004 року народження, зареєстрована по АДРЕСА_2 .

У 2007 році вона поселилась у будинок №8 .

Будь-яких правових підстав на вселення позивачка не мала.

З 2007 року ОСОБА_1 відремонтувала будинок (а.с.45-77), постійно проживає за вказаною адресою, сплачує податки та комунальні платежі (а.с.14, 15, 78-187 том 1).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з того, що вся інформація про власників житлового будинку та земельної ділянки знаходилась у відповідних органах: свідоцтво на право власності на житло від 20 червня 1995 року містили матеріали технічної документації Березанського БТІ, а інформацію щодо земельної ділянки можливо було отримати у Коблівській або Рибаківській сільраді Березанського району, а також у землевпорядних органах.

При цьому, сама позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві посилалась на те, що ще у 2008 році отримала відомості з Березанського БТІ, що власниками спірного будинку є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а звернувшись до органів Держгеокадастру отримала копію державного акту про право власності на землю, виданого у 1997 році на ім`я ОСОБА_2 (а.с.2-3 том 1).

Відомості про власників нерухомого майна також знаходились у погосподарських книгах за адресою АДРЕСА_1 .

Будь-яких доказів того, що станом на 2007 рік ОСОБА_1 намагалась отримати відомості про власників нерухомості, а її наміри виявились безрезультатними, суду не надано.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що у 2007 році ОСОБА_1 мала можливість дізнатись про права інших осіб (відповідачів) на об`єкти нерухомості, з`ясувати характер їх прав, а для отримання прав на нерухомість діяти у відповідності до вимог чинного законодавства.

Апеляційний суд враховує і те, що об`єктами нерухомості є житловий будинок та земельна ділянка. Тому ОСОБА_1 мала усвідомлювати, що ці об`єкти не можуть не мати власників або користувачів, а її праву на користування (зайняття) таким майном мають передувати розпорядчі дії (акти) відповідних органів.

Позивачка не могла мати впевненість в тому, що зайняття будинку (навіть безхазяйного) та користування землею на власний розсуд без будь-яких правовстановлюючих документів можуть призвести до отримання нею права власності на це майно.

Отже, ОСОБА_1 могла дізнатись, що володіє чужим майном, мала усвідомлювати неправомірний характер свого володіння та відсутність у неї підстав для набуття прав на цей майно у такий спосіб.

Наведена оцінка обставин володіння нерухомістю свідчить про відсутність такої ознаки для набуття права власності за набувальною давністю як добросовісність володіння у розумінні статті 344 ЦК.

Апеляційний суд не може вважати переконливим твердженням апелянта про те, що на час заволодіння спірним майном (2007 рік) вона не мала відомостей про належність будинку та землі відповідачам. Як зазначено вище, правове значення має також факт неможливості дізнатись про володіння чужим майном та неможливість дізнатись про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Такої об`єктивної неможливості дізнатись про ці обставини судом не встановлено.

Не впливає на підстави застосування правил набувальної давності і безхазяйний стан та непридатність для проживання у будинку у 2007 році.

Набуття прав на безхазяйну річ є іншою підставою та регулюється правилами статті 335 ЦК.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду щодо підстав набуття права власності за набувальною давністю не спростовує висновків суду у даній справі. Ці правові позиції застосовані як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Саме на тлумаченні ознак добросовісності, які наведені у судових рішеннях вищої судової інстанції, та їх застосування до конкретних правовідносин у цій справи і ґрунтуються висновки суду.

Доводів, які би доводили порушення судом норм європейського законодавства, зокрема статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, апеляційна скарга не містить.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для набуття ОСОБА_1 права власності на нерухомість за набувальною давністю, а саме добросовісності володіння у розумінні статті 344 ЦК, відповідає обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Підстав для скасування судового рішення та задоволення позову ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О. Тищук

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 18 грудня 2020 року