ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/7342/13

провадження № 22-ц/4809/153/20

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», представник за довіреністю Григор`єв Віталій Вікторович

відповідачі - ОСОБА_1 , представник за довіреністю - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник - адвокат Захарченко Ігор Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року у складі судді Галагана О. В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Зазначало, що 07 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-K00/062/2008. Також 07 травня 2008 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-K00/062/2008. 24 грудня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року. Банком в повному обсязі виконані взяті на себе зобов?язання за кредитним договором. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов?язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого станом на 17 червня 2013 року виникла заборгованість у сумі 144 812,78 доларів США та 4 029 434 грн. 36 коп., яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 109 857,50 доларів США, суми заборгованості по відсоткам у розмірі 34 955,28 доларів США, заборгованості по штрафним санкціям (пені) у розмірі 4 029 434 грн. 36 коп. Позивачем 17 червня 2013 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості в повному обсязі, однак, станом на дату подання позову боргові зобов?язання за кредитним договором відповідачами не виконані.

Просило стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року.

У ході розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позову, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року в сумі 144 812,78 доларів США та заборгованість по пені в сумі 4 029 434 грн. 36 коп. (т.1 а.с.101).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року в розмірі 144 812,78 доларів США, що на час ухвалення рішення еквівалентно 1 346 396 грн. 82 коп. та 185 950 грн. пені. Суд зменшив пеню до 20000 дол.США (т.1 а.с.120-124).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до нього. Зазначає, що судом було встановлено, що 04 червня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № ML-K00/062/2008/1 до кредитного договору № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, а також додатковий договір № SR-K00/062/2008/1/1 до договору поруки № SR-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, відповідно до п.2.2 додаткового договору сторони домовились на дату 04 червня 2009 року провести реструктуризацію частини боргових зобов?язань. Пунктом 2.2.2 додаткового договору передбачено надання позичальнику траншу в сумі 6 139,84 доларів США з метою погашення прострочених процентів. По кредитному договору, за рахунок видачі чергового траншу збільшився розмір заборгованості по тілу кредиту. Тобто судом було встановлено, що 04 червня 2009 року було збільшено основне зобов?язання внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Оскільки п.2.2.1, яким 04 червня 2009 року було доповнено договір поруки не конкретизує, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, договір поруки № SR-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року є припиненим з 04 червня 2009 року, тому вимоги про стягнення з нього заборгованості є безпідставними. До того ж позов щодо вимог про сплату заборгованості по тілу кредиту за період з 04 червня 2009 року по 06 серпня 2010 року та сплату заборгованості по процентам за період з 04 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року подано зі спливом позовної давності (т.1 а.с.133-136).

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року - без змін (т.2 а.с.31-36).

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.71-76).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 11 грудня 2019 року (т.2 а.с.80). За клопотанням адвоката Захарченка І.В. розгляд справи відкладено на 22 січня 2020 року (т.1 а.с.107,117). Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів (т.2 а.с.118).

В засіданні апеляційного суду представник поручителя ОСОБА_3 адвокат Захарченко І.В. підтримав доводи апеляційної скарги, посилаючись на сплив позовної давності за щомісячними платежами, припинення поруки із збільшенням відповідальності поручителя та закінченням шестимісячного строку за щомісячними платежами.

Інші учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку (т.2 а.с.123-127,132-134, 135-137) в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (т.2 а.с.140).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника поручителя, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Суд першої інстанції встановив, що 07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № МL-K00/062/2008. Умовами кредитного договору визначено, що банк надав на споживчі цілі ОСОБА_4 кредит у розмірі 105 823,28 грн (пункт 1 договору) з датою остаточного повернення кредиту 04 грудня 2035 року . Сторони домовились, що для розрахунку процентів буде використовуватись плаваюча процентна ставка: фіксований відсоток, який складає 5,49 % річних + FIDR (пункт 3 договору), всі зміни та доповнення до цього договору повинні будуть складені у письмовій формі та підписані сторонами. Такі зміни додаються до договору та складають його невід`ємну частину (пункт 6.2 договору). До договору додано додаток №1 -підписаний сторонами графік платежів (т.1 а. с. 27-37).

07 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-К00/062/2008, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 його боргових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань (т.1 а. с. 38).

24 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» відповідно до статей 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МLK00/062/2008 від 07 травня 2008 року ( т.1 а.с.1-17, 19-32).

Пунктом 2.1 договору поруки № SR-К00/062/2008 передбачено, що порукою за договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту; сплати відсотків за користування кредитом; сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту (т.1 а. с. 38).

Також пунктом 2.2 статті 2 договору поруки передбачено, що порукою забезпечені боргові зобов`язання в разі зміни їх суми, відповідно до пункту 2.1 цього Договору.

Відповідно до пункту 2.3 статті 2 договору поруки ОСОБА_3 підтвердив, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов`язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до пункту 4.2 статті 4 договору поруки відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

04 червня 2009 року між ОСОБА_4 та банком був укладений додатковий договір № МL-K00/062/2008/1 до кредитного договору № МL?K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, відповідно до умов якого сторони внесли зміни до кредитного договору, в тому числі, позичальнику надано транш в розмірі 6 139,84 доларів США, тобто збільшено тіло кредиту (т. 1 а.с.105-107).

В зв`язку з укладанням додаткового договору до кредитного договору, 04 червня 2009 року між ОСОБА_3 та банком було укладено додатковий договір № SR-К00/062/2008/1/1 до договору поруки № SR?К00/062/2008 від 07 травня 2008 року, відповідно до умов якого пункт 2.2 договору поруки був доповнений пунктом 2.2.1 наступного змісту: «В разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього договору» (т.1 а.с. 108).

08 квітня 2011 року з позивачльником ОСОБА_5 укладено додатковий договір №2 до кредитного договору № МL?K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, яким встановлено фіксовану процентну ставку 12% річних та складено новий графік платежів, яким визначено станом на 08 квітня 2011 року залишок заборгованості за тілом кредиту в сумі 109857,50 дол. США, встановлено, що тіло кредиту починає погашатися з 08 грудня 2017 року, а проценти погашаються щомісячно, зокрема з 08 квітня 2011 року по 08 серпня 2011 року по 8000 дол.США, з 08 вересня 2011 року по 1256,02 дол. США (т.1 а.с.160-162,163-167).

08 квітня 2011 року з ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 2 до договору поруки № SR?К00/062/2008 від 07 травня 2008 року, згідно якого пункт 2.2 договору поруки був викладений у новій редакції та доповнений пунктом 2.2.1. «Розмір Боргових Зобов`язань". На дату укладення цього Додаткового договору розмір Боргових Зобов`язань, забезпечених порукою, становить 120 012,17 доларів США. У разі зміни, в тому числі збільшення розміру Боргових Зобов`язань та/чи інших зобов`язань Боржника за Кредитним Договором після укладення цього Договору, в тому числі за рахунок сплати забезпечувального платежу, такі зобов`язання забезпечуються порукою в їх повному обсязі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього Договору, а підписання Поручителем цього Договору вважається попередньою згодою Поручителя на зміну умов Кредитного Договору» ( т.1 а.с.168-169).

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2018 року у усправі № 405/2479/16-ц, провадження № 61-6644св18 за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання додаткового договору №2 до договору поруки зазначено, що укладаючи договір поруки та додаткові угоди до нього, позивач був ознайомлений із їх змістом, підписавши договір поруки та додаткові угоди до нього, погодився відповідати перед кредитором у разі порушення умов кредитного договору боржником. При укладенні договору поруки та додаткових угод до нього сторонами було дотримано вимоги положень статті 203 ЦК України, а тому заявлені позовні вимоги про визнання недійсним додаткового договору № 2 від 08 квітня 2011 року до договору поруки від 07 травня 2008 року № SR-K00/062/2008 є безпідставними та необґрунтованими (т.2 а.с.145-149).

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшиться обсяг його відповідальності. Згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлена шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить частині першій статті 559 ЦК України.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Аналізуючи підписані поручителем додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2 до договору поруки колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що поручитель письмово погоджувався із змінами до кредитного договору, тому доводи апеляційної скарги про припинення поруки в зв`язку із збільшенням обсягу відповідальності відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) є безпідставними.

Крім того, підписавши 08 квітня 2011 року додатковий договір № 2 до договору поруки № SR?К00/062/2008 від 07 травня 2008 року поручитель визнав розмір боргових обов`язань, забезпечених порукою, в сумі 120 012,17 доларів США, з яких 109857,50 дол. США становить тіло кредиту та погодився з новим графіком щомісячних платежів (т.1 а.с.163-167).

Відповідно до ч.1 і ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності за вимогами про сплату заборгованості за тілом кредиту з 04 червня 2009 року по 06 серпня 2010 року, за процентами з 04 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про припинення поруки в частині щомісячних платежів, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно з ч.1 статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати, тобто кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом встановленого договором поруки строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання або з дня встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України.

Поручитель погодився на повернення кредиту з відповідними процентами відповідно до нового графіку платежів з 08 квітня 2011 року до 04 грудня 2035 року щомісячними платежами 08 числа кожного місяця (т.1 а.с.163-167).

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16.

В суд з позовом до боржника і поручителя позивач звернувся 06 серпня 2013 року. Враховуючи, що тіло кредиту відповідно графіка від 08 квітня 2011 року повинно було погашатися лише з грудня 2017 року, то колегія суддів приходить до висновку, що порука щодо щомісячних платежів за тілом кредиту не є припиненою, тому поручитель повинен сплатити позивачу тіло кредиту в сумі 109857,50 дол. США солідарно з позичальником.

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував зазначені норми матеріального права та дійшов безпідставного висновку, що оскільки строк дії кредитного договору до 04 грудня 2035 року, то порука не є припиненою і щодо щомісячних платежів.

Відповідальність поручителя щодо сплати відсотків та пені за межами шестимісячного строку до звернення з позовом до суду є припиненою, а поручитель мав би сплатити нараховані відсотки та пеню за період з 06 лютого 2013 року.

З наданого позивачем розрахунку (т.1 а.с.104) вбачається, що за період з 04 листопада 2009 року по 14 квітня 2010 року борг за процентами становив 5623,33 дол.США. За період з 08 квітня 2011 року по 17 червня 2013 року на тіло кредиту 109857,50 дол. США нараховано проценти 29331,95 дол. США, всього борг становить 34955,28 дол. США, тобто позивач визначив лише загальну суму заборгованості за процентами, не зазначивши в розрахунку щомісячне нарахування заборгованості за процентами. В цьому ж розрахунку позивач зазначив щомісячне нарахування пені за період 17 червня 2012 року по 17 червня 2013 року, однак нарахування пені проводилося на загальну суму тіла кредиту та процентів.

За таких обставин та наданих позивачем вихідних даних для розрахунку заборгованості суд не може визначити розмір заборгованості за шість місяців перед зверненням до суду за процентами та заборгованості за пенею на тіло кредиту, тому в позові про стягнення пені та процентів до поручителя необхідно відмовити за недоведеністю позивачем суми, яка підлягає стягненню з поручителя відповідно до умов договору поруки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18 зазначила, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Аналогічні правові висновки про ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду справах № 761/12665/14-ц, № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.

З урахуванням викладеного та позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками в іноземній валюті, колегія суддів вважає, що з поручителя солідрано з боржником підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 109857,50 дол. США без зазначення еквіваленту в гривні.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 .

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 позов задовольнити частково.

Стягнути з поручителя ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) солідарно з боржником ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місце знаходження 01033, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-д, ) заборгованість за тілом кредиту в сумі 109857,50 дол. США.

В позові до ОСОБА_3 про стягнення пені та відсотків за користування кредитом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко