Справа № 331/5074/19
Провадження № 2 /331/447/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жукової О.Є.

за участю секретаря : Качан К.К.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідачів : Кузьміної В.О., Бур`ян О.П.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про стягнення несплаченої доплати за суміщення професій, недоплаченої суми компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за неповний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 32 989,45 гривень недоплаченої доплати за суміщення професій, 3499,08 гривень компенсації за невикористану додаткову відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку 59 285,52 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив , що за час своєї праці у відповідача позивач практично весь час вимушений був одночасно виконувати трудові обов`язки водія автобусу та кондуктора автобусу.

За виконання обов`язків кондуктора позивачу сплачували, щомісяця так звану доплату за безкондукторний режим у розмірі 20% від тарифної ставки кондуктора, на підставі Положення про оплату праці і преміювання водіїв автобуса, що працюють на міських маршрутах Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс про існування яких позивач дізнався після звільнення.

Позивач вважає що розрахунки за виконану роботу відповідач з ним здійснював із порушенням приписів чинного законодавства та гарантій Колективного договору Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту Запоріжелектротранс, та при звільненні не в повному обсязі виплатив компенсацію за невикористану додаткову відпуску.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2019 року по справі відкрито провадження.

23.12.2019 року представник відповідача надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити з тих підстав, що до безпосередніх трудових обов`язків водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах) відповідно до кваліфікаційних характеристик, входить у тому числі продаж квитків пасажирам за відсутності кондуктора і такий трудовий обов`язок не вважається суміщенням. Крім того, представник відповідача вказав, що за період роботи позивача на підприємстві, відповідно до поданої заяви від 26.06.2019 року про надання днів в рахунок щорічної відпустки та наказу №149-к/тм від 01.07.19, ним було використано 6 календарних днів (з 09.07.19 по 14.07.19), на момент звільнення, у позивача залишилося невикористаними 16 днів основної щорічної відпустки, компенсація за яку була сплачена в повному обсязі.

У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову.

Представники відповідача у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтні 2018 року позивач подав на підприємство «Запоріжелектротранс» заяву про прийом на роботу з 25.10.2018 року водієм автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах).

В цей же день ОСОБА_2 був ознайомлений з посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах), з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, антикорупційною програмою підприємства, про що свідчить власноручний підпис на заяві про прийом на роботу.

24 жовтня 2018 року було видано наказ №416-кп про прийом на роботу позивача на вищезазначених умовах.

Згідно Робочої інструкції водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах), водій зобов`язаний:

п. 2.2 - при відсутності кондуктора - отримати в касі абонементні та пільгові талони, квитково облікові листи, виконувати встановлений індивідуальний фінансовий план по доходам;

п. 2.6 перевозити пасажирів зі стягненням плати за проїзд, згідно з встановленими тарифами;

п. 2.23. При роботі водія без кондуктора:

2.23.1. Перед виїздом на лінію отримати в касі парку абонементні талони та пільгові талони в квитково - облікові листи на них.

2.23.2. Зробити записи в квитково обліковвий лист за абонементними талонами відомості про власні грошові кошти для розміну і занести номери отриманих абонементних талонів та пільгових талонів.

2.23.3. Здійснювати збір плати з пасажирів за проїзд і провезення багажу тільки на зупиночних пунктах.

2.23.4. Забезпечити квитками пасажирів пільгової категорії пільговими абонементними квитками при обов`язковій перевірці документів, що дають право на пільговий проїзд.

2.23.5. Реалізовувати квитки пасажирам, отримані лише в касі парку та зареєстровані в квитково обліковому листі, не мати при собі інших квитків, проводити контроль оплати проїзду, перевіряти документи, що дають право на безкоштовний проїзд.

2.23.6. Своєчасно після кожного рейсу вести облік реалізованих та розданих (абонементних та пільгових) талонів із записом у квитково облікових листах їх номерів.

2.23.7. Щоденно одразу після закінчення зміни здавати в касу підприємства виручку і залишки абонементних талонів.

2.23.8. Не допускати порушення фінансової дисципліни.

2.23.9. Виконувати встановлений план по доходам від перевезення пасажирів.

Таким чином, позивач був ознайомлений та обізнаний про коло своїх трудових обов`язків, у тому числі й щодо порядку та умов роботи без кондуктора.

Колективним договором Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» визначено, що оплата праці за виконану роботу працівникам підприємства здійснюється згідно Положення про оплату праці на підприємстві ( п. 3.1).

Також судом встановлено, що відповідно до Розділу 3 Положення про оплату праці і преміювання водіїв автобуса, що працюють на міських маршрутах , водіям автобусу, які працюють без кондуктора, встановлюється індивідуальний план з реалізації абонементних квитків по кожному випуску в розмірі не нижче 85% від плану, встановленого по даному випуску для кондуктора.

Водіям автобусу, які працюють без кондуктора провадиться доплата у розмірі:

-При невиконанні плану реалізації абонементних талонів 1,8% від суми зданої виручки;

-За виконання та перевиконання встановленого плану реалізації абонементних талонів 4,8 % від суми зданої виручки.

При роботі без кондуктора водіям автобуса також проводиться доплата у розмірі 20% від тарифної ставки кондуктора за відпрацьований час без кондуктора.

При перевиконанні плану реалізації абонементних талонів водію автобуса встановлюється доплата у розмірі 15 % від суми зданої виручки понад план.

Окрім того, водію автобуса встановлені також додаткові показники для преміювання при роботі без кондуктора:

-За виконання планової регулярності руху при високій культурі обслуговування - 10%;

-За виконання індивідуального плану реалізації абонементних квитків для водіїв на 100% і більше - 15%.

Таким чином, діючим Положенням про оплату праці та преміювання водіїв автобусу при роботі водія без кондуктора та дотримання ним культури обслуговування та виконанні індивідуального плану, передбачено загалом збільшення заробітної плати на 20% від тарифної ставки кондуктора + 25% від тарифної ставки водія + 4,8% від суми зданої виручки.

Як вбачається з доданих до позовної заяви позивачем відомостей нарахування та утримання за весь період його роботи, позивачу щомісячно було нараховано та виплачено доплату за реалізацію талонів, доплату за безкондукторний режим роботи, доплату за перевищення плану реалізації талонів в порядку та в розмірі, передбаченому Колективним договором .

Статтею 43 Конституції України гарантовано кожному громадянину право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до ст. 31 КЗпП власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основних трудових обов`язків передбачає заміну іншого працівника, відсутнього у зв`язку з хворобою, відпусткою, відрядженням і з інших причин і за яким відповідно до чинного законодавства зберігається місце роботи (посада).

Відповідно до ст. 105 КЗпП, працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Якщо посадовою інструкцією передбачене виконання обов`язків іншого працівника на час його відсутності, то такі обов`язки належать до його трудової функції і виконуються без видання окремого наказу та без доплати.

В інших випадках виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника допускається тільки за згодою працівника та за умови видання відповідного наказу.

У тому разі, коли умови про розміри доплат за виконання працівником поряд з основною роботою додаткової роботи за іншою професією чи посадою (суміщення професій, посад) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи не були визначені відповідно до ст. 105 КЗпП у колективному договорі чи погоджені інакше за відсутності останнього, розмір доплати за таку роботу, виконану за розпорядженням власника або з його відома, визначається судом з урахуванням її складності, характеру, обсягу, а також ступеня використання робочого часу та тарифної ставки працівника (абз. 1 п. 15 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці").

До слова, відповідно до ст. 29 КЗпП власника або уповноваженого ним органу до початку роботи за укладеним трудовим договором зобов`язаний проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце.

Враховуючи , що внутрішніми локальними актами наявними на підприємстві відповідача визначене коло обов`язків водія автобусу, деталізований та конкретизований механізм та порядок їх виконання, встановлений компенсаційний механізм для водія, який працює без кондуктора шляхом встановлення ряду доплат та премій, суд приходить до висновку , що такі обов`язки належать до трудової функції ОСОБА_2 , виконуються без видання окремого наказу та без доплати, через що позовні вимоги в частині стягнення доплати за суміщення професії водія та кондуктора є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку суд зазначає наступне.

ОСОБА_2 працював на підприємстві «Запоріжелектротранс» з 25.10.2018 року по 25.09.2019 року. Таким чином, період роботи позивача на підприємстві складає 11 місяців.

Відповідно до п. 4.8 Колективного договору, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який розраховується з дня укладення трудового договору.

Так, за період роботи позивача на підприємстві, відповідно до поданої заяви від 26.06.2019 року про надання днів в рахунок щорічної відпустки та наказу №149-к/тм від 01.07.19, ним було використано 6 календарних днів (з 09.07.19 по 14.07.19), що підтверджується відомістю нарахувань та утримань за липень 2019 року.

Таким чином, на момент звільнення, у позивача залишилося невикористаними 16 днів основної щорічної відпустки.

Відповідно до Додатку 12 до Колективного договору за 2018 рік та 2019 рік «Список виробництв, професій і посад працівників, робота яких пов`язана з підвищеним нервово- емоційним та інтелектуальним навантаженням…», передбачено для водія автобусу надання щорічної додаткової відпустки тривалістю до 7 календарних днів. Така відпустка розраховується пропорційно фактично відпрацьованому в особливих умовах часу, про що зазначено у додатку.

Як свідчить розрахунок днів щорічної додаткової відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, за період роботи позивача на підприємстві, кількість днів щорічної додаткової відпустки склала 6 календарних днів.

Таким чином, при звільненні позивача, компенсації підлягало:16 календарних днів щорічної основної відпустки та 6 календарних днів щорічної додаткової відпустки, і позивачу було нараховано та виплачено в день звільнення компенсацію за невикористану відпустку за 22 дні на загальну суму 12 829,96грн., що підтверджується відомістю нарахувань та утримань, наявною у матеріалах справи.

Посилання позивача на наявність у нього двох неповнолітніх дітей є безпідставним, та не надає права позивачу на додаткову відпустку, передбачену ст. 182-1 КЗпП України, оскільки він не є жінкою, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матір`ю особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокою матір`ю, батьком дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особою, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Крім того, оскільки судом встановлено, що підприємство «Запоріжелектротранс» провело повний розрахунок з ОСОБА_2 у день його звільнення у тому числі у повному обсязі виплачена компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки , підстави передбачені ст. 117 КЗпП України для стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про стягнення несплаченої доплати за суміщення професій, недоплаченої суми компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за неповний розрахунок при звільненні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 29.01.2020 року.

Суддя: О.Є. Жукова

28.01.2020