№336/3532/20
пр. №2-о/336/157/2020
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Заявник, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року свого батька ОСОБА_2 .
В своїй заяві зазначив, що він тривалий час проживає на території України і що ним здійснюються дії щодо отримання громадянства України. Вказав, що він має підставу для набуття громадянства України за територіальним походженням, передбачену статтями 6,8 Закону України "Про громадянство України". В обгрунтування такої підстави зазначає, що його батько, ОСОБА_2 , станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України.
Представник заявника на задоволенні заяви поданої в порядку окремого провадження наполягав, доводи викладені в ній підтримав.
Представником заінтересованої особи подано відзив де просив заяву розглянути без його участі та вирішити на розсуд суду.
Суд, розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з обставин, зазначених заявником, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи в суді.
Відповідно до ч. 7ст.19ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Як врегульовано п.5 ч.1 ст.315, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Крім того, за змістом ч.1ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Суд також при розгляді справи виходить з наступного нормативного обґрунтування.
Згідно пункту 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Статтею 6 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що Громадянство України набувається, в числі інших підстав за територіальним походженням.
Згідно зі ст. 8 Закону України "Про громадянство України" набуття громадянства України за територіальним походженням передбачає серед іншого, що Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України".
В судовому засіданні було досліджено свідоцтво про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та переклад до нього, з якого вбачається, що в графі Батько зазначений - ОСОБА_2 .
На підтвердження факту проживання батька заявника, ОСОБА_2 , до 24.08.1991 року на території України свідчить наданий військовий квіток НЗ №1743473 виданий 12.11.1968 року (оригінал оглянутий в судовому засіданні). Згідно відміток, вчинених на сторінках 27-28 ОСОБА_2 був вперше прийнятий на військовий облік на території УРСР 09.03.1987 року (Житомирська область), останній запис щодо прийняття на облік датований 20.04.1988 року в Приморському РВК Запорізької області, запис про зняття з обліку відсутній.
Враховуючі, що згідно Закону СРСР від 12.10 1967 року «Про загальне військове зобов`язання» військовий облік всіх військовозобов`язаних здійснювався за місцем проживання особи (стаття 85 Закону) вбачається, що з 09.03.1987 року ОСОБА_2 проживав на територій України.
Також в судовому засіданні досліджено заяву про видачу паспорту від 18.04.1997 року (у зв`язку зі зміною паспорту), в якому зазначено, що попередній паспорт громадянина України ОСОБА_2 був датований 06.08.1992 року, що свідчить, що саме з підстав перебування на території України станом на серпень 1991 року він набув право на громадянство України та отримав паспорт громадянина України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12-13, 19, 76-80, 95, 247, 256, 293, 315, 319, 258-259,263-265,272-273 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24.08.1991 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Суддя Жупанова І.Б.