Провадження № 2/127/2442/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 м. Вінниці

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу, усунення перешкод в користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу, усунення перешкод в користуванні квартирою, мотивуючи позовну заяву тим, що 24.01.2006 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_1 договір дарування, згідно якого він подарував останній 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 . 24.01.2006 року приватним нотаріусом Кириченко І.А. був наданий витяг з Державного реєстру правочинів, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 01.02.2006 року ОСОБА_1 було видане реєстраційне посвідчення на 1/5 частку вище вказаної квартири.

14.07.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено заочне рішення у справі № 127/3659/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права власності на 1/5 частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 . Визнано право власності на 1/5 частку спірної квартири за ОСОБА_4

17.05.2017 року ОСОБА_4 , яка набула одноосібне право власності на квартиру уклала нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 .

09.11.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області постановлено рішення, яким заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2016 року, справа № 127/3659/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . скасовано.

Заочне рішення суду першої інстанції від 04.07.2016 року про припинення права на 1/5 частку квартири постановлене за відсутності позивачки ОСОБА_1 , внаслідок чого за її завою 09.11.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області воно було скасоване.

Підстави набуття права власності ОСОБА_4 на 1/5 частку квартири судом скасовані, що тягне за собою і визнання недійсним укладення з цих підстав договору купівлі - продажу 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 .

Укладаючи оспорюваний договір купівлі - продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 17.05.2016 року приватний нотаріус вказала, що 1/5 частка відчужуваної квартири належить продавцю ( ОСОБА_4 ) на праві особистої приватної власності на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2016 року, справа № 127/3659/16-ц, провадження № 2/127/2413/16.

В зв`язку з тим, що заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області скасовано, право власності на 1/5 частку спірної квартири ОСОБА_4 втратила. Відповідно в цій частині договір купівлі - продажу від 17.05.2017 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є недійсним.

Просила суд, визнати недійсним договір купівлі - продажу від 17.05.2017 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині продажу 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні її часткою у вказаній квартирі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в справі, просили суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні, кожна окремо, позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачки ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.01.2006 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_1 договір дарування, згідно якого він подарував останній 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 . 24.01.2006 року приватним нотаріусом Кириченко І.А. був наданий витяг з Державного реєстру правочинів, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 01.02.2006 року ОСОБА_1 було видане реєстраційне посвідчення на 1/5 частку вище вказаної квартири (а.с.5-8).

Відповідно до договору дарування від 28.10.2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подарували ОСОБА_4 Ѕ часку в праві власності на квартиру під АДРЕСА_1 (а.с.200-202).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 6-1625, спадкоємцями майна ОСОБА_10 є ОСОБА_4 Ѕ частка спадщини та ОСОБА_6 Ѕ частка спадщини (а.с.203).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2016 року припинено право власності ОСОБА_1 на 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , виплативши їй грошову компенсацію вартості даної частки в сумі 102 921, 40 грн., яка внесена ОСОБА_1 на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області за квитанцією № 0.0.575769922.1 (а.с.207-208). 17.05.2017 року ОСОБА_4 , яка набула одноосібне право власності на квартиру уклала нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 182-192).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2017 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2016 року у цивільній справі № 127/3659/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.15-16).

17.05.2017 року ОСОБА_4 , яка набула одноосібне право власності на квартиру уклала нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу квартири з ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Слід зазначити, що на момент укладення договору купівлі - продажу від 17.05.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2016 року набуло законної сили, а саме 15.07.2016 року (а.с.237 - 239).

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави №52273527 від 17.05.2017 року усі типи обмежень відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відсутні (Т.2 а.с.8).

Відповідно до інформаційної довідки № 87282384 від 17.05.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 , підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер НОМЕР_1, виданий 18.01.2002, видавник: Виконком Вінницької міської ради, дублікат якого виданий 17.06.2011 року; свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: р. № 6-1625, виданий 18.10.2011 року, видавник: Перша вінницька нотаріальна контора; рішення суду, серія та номер: справа № 127/3659/16-ц, виданий 04.07.2016 року, видавник: Вінницький міський суд Вінницької області; договір дарування, серія та номер 294, виданий 28.10.2015 року, видавник Копаничук Я.Ю. , приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу (Т.2 а.с.12-14).

Отже, на момент укладення договору купівлі - продажу від 17.05.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 розпорядилась квартирою АДРЕСА_1 , належній їй на праві особистої приватної власності.

В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року, відповідно до якої положення ст. 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що їй чиняться перешкоди в користуванні часткою квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні останніх слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 215, 216, 217, 316, 317, 321 ЦК України, ст. ст. 12,81,141,223, 263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу, усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивачки ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 29.01.2020 року.

Суддя: