Постанова

Іменем України

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 607/14614/18

провадження № 61-21562св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача- ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ткач З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М., від 24 жовтня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що сторонами у шлюбі, який на момент розгляду справи не розірвано, було спільно набуто майно. Згоди на розподіл майна їм досягти не вдалось, що і стало підставою для звернення до суду.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, поділити майно шляхом визнання за ним права власності на: 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:002:0005; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:002:0006; 1/2 частину автомобіля марки «Yuelin-Nj-1028DB», 01 січня 2005 року випуску; 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться у гаражному кооперативі «Колос» в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області; 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_4 на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 кв. м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_4 на території ринку «Київський», загальною площею 52, 6 кв. м; 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос» в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, площею 0,25 га; автомобіль марки «Yuelin-Nj-1028DB», 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см?. Визнано за ОСОБА_3 право власності на: земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки Зборівського району Тернопільської області, кадастровий номер 040020006; 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос», що за адресою: с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області; 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів, обладнання та робіт, використаних в процесі будівництва торгового павільйону, розташованого по АДРЕСА_4 , на території ринку «Київський», загальною площею 52,6 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спільно набуте у період шлюбу майно підлягає поділу у рівних частинах по 1/2, окрім земельних ділянок площею 0,25 га та площею 0,0701 га, оскільки вони хоча і придбані в період перебування сторін у шлюбі, однак є особистою приватною власністю відповідача відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, набуті нею за кошти, які належали їй особисто. Визнаючи право власності за позивачем на автомобіль марки «Yuelin-Nj-1028DB», районний суд виходив із того, що вказане мано є неподільною річчю, а тому провести його поділ в натурі (реальний поділ) неможливо. Окрім того, суд виходив із того, що представник відповідача у відзиві не заявляв претензій щодо транспортного засобу, а тому його слід виділити у власність позивачу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:002:0005, та земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки Зборівського району Тернопільської області, кадастровий номер :04:002:0006, скасовано та постановлено нове, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:002:0005, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0701 га, що знаходиться в с. Глядки Зборівського району Тернопільської області, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:002:0006. В решті рішення міськрайонного суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними під час шлюбу. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельні ділянки було придбано за особисті кошти, отримані від відчуження спадкового майна. Окрім того, за наявності неоспорених правочинів, на підставі яких набуто майно у спільну сумісну власність подружжя, показання свідків щодо купівлі об`єктів нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_3 не мають вирішального значення для справи, оскільки вони не є належними доказами у цьому випадку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року і залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Будь-яка згода ОСОБА_1 , викладена у заяві, що посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М. І. 29 червня 2010 року за реєстровим номером 899, є односторонньою і не підтверджує домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо походження, правового визначення коштів, за які придбано майно, та розпорядження ними. Відповідач стверджує, що нею було використано на придбання земельних ділянок кошти, отримані від відчуження спадкового майна. Позивач не довів, що у період придбання земельних ділянок він отримував будь-які доходи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків апеляційного суду. Відповідач при укладенні нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу двох земельних ділянок 29 червня 2010 року, перебуваючи у шлюбі із позивачем не заперечувала ту обставину, що спірні земельні ділянки купуються на спільні кошти подружжя.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 серпня 1979 року між сторонами зареєстровано шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка.

Станом на 31 липня 2018 року (день подачі позову про поділ майна подружжя) зазначений шлюб не розірвано.

У шлюбі сторонами набуто:

- земельну ділянку, площею 0,25 га, по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :04:002:0005, що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 827267 від 31 грудня 2010 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 червня 2010 року (а. с. 16, 18);

- земельну ділянку, площею 0,0701 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :04:002:0006, що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 927208 від 31 грудня 2010 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 червня 2010 року; (а. с. 17, 19);

- автомобіль марки «Yuelin-Nj-1028DB», 01 січня 2005 року випуску, об`єм двигуна 3707 см?, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів, від 18 грудня 2017 року (а. с. 10);

- гараж № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Колос» в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 09 жовтня 1992 року та довідки № 99 від 12 вересня 2018 року, у якій зазначено, що гараж був введений в експлуатацію 1984 року (а. с. 28, 54).

Окрім цього, у період перебування у шлюбі, а саме з 2011 по 2012 рік, на земельній ділянці, площею 0,25 га, кадастровий номер :04:002:0005, розпочато будівництво житлового будинку, яке є незавершеним, загальна площа якого становить 231, 77 кв. м, що підтверджується довідкою № 567 від 20 вересня 2018 року, виданою сільським головою Чернихівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області. Ринкова вартість вказаного майна, станом на 08 травня 2018 року, складала 183 700, 00 грн, про що свідчить копія довідки про ринкову вартість майна - незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виданої Тернопільською торгово-промисловою палатою (а. с. 52).

Також у період перебування у шлюбі сторони побудували торговий павільйон, що знаходиться по АДРЕСА_4 (на території ринку «Київський»). Зазначений об`єкт нерухомості не введений в експлуатацію і державна реєстрація прав на нього не проведена.

Заперечуючи проти позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельних ділянок, представник відповідача посилався на те, що це майно було придбане ОСОБА_3 за кошти, отримані від продажу частини будинку, яку вона успадкувала після смерті батька.

На підтвердження зазначеного надано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Кашанською М. І., за реєстром номером 2028 від 01 серпня 2006 року та договір купівлі-продажу 5/9 частин житлового будинку від 04 березня 2010 року (а. с. 62, 63).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

За правилом статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям щодо майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельних ділянок, площею 0,25 га та площею 0,0701 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 та ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно (земельні ділянки) є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано у період перебування сторін спору у шлюбі, який на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій розірвано не було. Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності на зазначені земельні ділянки, не надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, яке є предметом спору, було придбано за її власні кошти, отримані від відчуження спадкового майна.

Встановлено, що згідно пунктів 12 договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 29 червня 2010 року чоловіком покупця ОСОБА_1 надана згода на купівлю його дружиною ОСОБА_3 вказаних вище земельних ділянок за кошти, що є спільною сумісною власністю. Згода посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М. І. 29 червня 2010 року за реєстром 899. Зазначені договори купівлі-продажу не оспорювались, недійсними не визнались.

Вказані вище та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. Апеляційнимсудом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірних земельних ділянок на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович