Провадження № 2/686/1415/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020

23 січня 2020 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі

головуючої судді Чевилюк З.А.,

за участі секретаря Перун А.М.,

за участі представника відповідача Усової О.В.

розглянувшиу відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/22346/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України`Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі в Хмельницькій регіональній дирекції «Поділля-Центр» з дати звільнення на посаді відповідальний випусковий та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди відповідно до чинного законодавства. Стверджує, що роботодавцем не створені нормальні умови виконання ним трудової функції. Про звільнення не був повідомлений у встановленому порядку. При обранні виду стягнення власник не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну шкоду. Вина у вчиненні проступку, який став причиною звільнення не підтверджена. Незаконне звільнення спричинило психологічні страждання, призвело до появи ознак психічного захворювання. Моральну шкоду оцінює 59400 грн. Звернення до суду з позовом про виплату належної заробітної плати не обмежується будь-яким строком(ст.233КЗпП).

Позивач в судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав. Розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу не представив. Представник відповідача до суду з`явилась та подала письмовий відзив на позов. Проти задоволення позову заперечила. Просила застосувати строк позовної давності до спірних відносин.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях(ч.1,5 ст.81 ЦПК).

Позивач, не з`явившись до суду, свідомо взяв на себе ризики неможливості відреагувати на процесуальні дії інших учасників у передбачений законом спосіб, з метою ефективного захисту своїх прав та інтересів. Розгляд справ здійснюється в диспозитивному порядку, виходячи із сформульованих вимог позивачем.

05 вересня 2017 року за наказом №84 по Філії публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» оголошено догану ОСОБА_1 за те, що 17 серпня 2017 року під час робочої зміни відповідального пускового в ефір замість випуску телепередачі «Від усієї душі» за 17 серпня 2017 року о 17.55 та 21.50 транслювався випуск передачі «Від усієї душі», призначений для транслювання 18 серпня 2017 року.

06.11.2017 року за наказом №117 по Філії публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України`Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» оголошено догану ОСОБА_1 за невнесення відомостей у розкладку виходу передач на 25.10.2017 року.

Таким чином, мали місце два факти зафіксованих порушень щодо неналежного виконання позивачем трудових обов`язків 17.08.2017 року та 25.10.2017 року.

За посадовою інструкцією відповідального випускового на ОСОБА_1 покладено обов`язок перевіряти наявність та відповідність ефірній програмі, паспортам передач необхідних дозволів на їх трансляцію в ефірі, відповідність фактичного хронометражу до вказаного, відповідність вказаним в паспортах вихідним даним та їх належної творчо-технічної якості. У разі відсутності або невідповідності наданих для ефіру матеріалів відповідальний випусковий доповідає про це директору виконавчому при затверджені щоденної ефірної розкладки, а також за результатами ефірного дня-завідувачу відділу. Відповідальний випусковий щоденно затверджує у директора виконавчого щоденні ефірні розкладки з внесеними в них посекундно усіма компонентами ефірної програми, приймає оперативні рішення у разі неготовності передачі до ефіру або ж про виявлення будь-яких творчо-технічних порушень(браку), що заважають якісному відтворенню передач в ефірі-про що негайно доповідає керівництві. Фіксує вимушені зміни у щоденній ефірній розкладці, порушення-у «Журналі трансляції телепередач в ефір». Узгоджує з технічним персоналом можливості попередження(усунення) браку в ефірі. Особисто здійснює випуск передач в ефір. Забезпечує дотримання запланового в програмі(ефірній розкладці) часу виходу передач в ефір. Підтверджує відповідність матеріалів паспортам телепередач, веде тематичний облік передач та усіх їх складових у «Журналі обліку ефірного часу».

Зважаючи на вищевказані порушення 13.11.2017 року за наказом №67-к по Філії публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України`Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» Пасічника В.П. звільнено з посади відповідального випускового відділу комплектування випусків та видачі програм в ефір ТВО телевізійних програм у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин покладених на нього посадових обов`язків з 15.11.2017 року за п.3.ст.40 КЗпП.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення(п.3 ст.40 КЗпП).

13.11.2017 року позивач звертався з письмовою заявою до відповідача про надання матеріалів щодо накладених на нього стягнень у виді доган з метою подальшого оскарження та отримав матеріалів, про що стверджується ним у зверненні до Державної служби України з питань праці від 21.11.2017 року.

Позивач відмовився розписуватись в ознайомленні з наказом про звільнення. Про даний факт працівниками Філії було складено Акт від 15.11.2017 року про відмову з ознайомленням із наказом про звільнення.

В той же день, 15.11.2017 року Філією було направлено позивачу поштою Наказ від 13.11.2017 р. № 67-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та Лист від 15.11.2017 р. № 351.

Філією було повторно направлено Лист від 22.12.2017 року № 422 про необхідність одержання трудової книжки. Згідно довідки Укрпошти від отримання вказаного листа позивач відмовився.

Відповідно до наказу від 13.11.2017 року №67-к, позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату за відпрацьований період та здійснено компенсацією за 39 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 19.10.2016 року по 15.11.2017 року. За довідкою про доходи від 20.06.2019 року позивачу нараховано за листопад 2017 року 12079,44 грн.

19.06.2019 року ОСОБА_1 з`явився в приміщення Філії із заявою про отримання довідки про нараховану заробітну плату за останні 6 місяців роботи. В цей же день отримав трудову книжку, що підтверджується підписом в Журналі руху трудових книжок.

Таким чином, в діях відповідача відсутні ознаки ухилення від вручення трудової книжки позивачу та здійснення з ним розрахунку.

Позивач вважається таким, що повідомлений про факт звільнення та свідомо ухилявся від отримання трудової книжки та наказу про звільнення.

Накази від 5.09.2017 року та від 13.11.2017 року позивачем не оскаржувались.

Під час виконання трудової функції позивачем дії відповідача щодо не створення належних умов праці не оскаржувались в установленому порядку.

Позивач перебував на лікування Хмельницькій обласній лікарні з 15.12.2018 року по 07.03.2019 року, що підтверджується копією довідки.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України.

Висновки наведені в листі Державної служби з питань праці Управління Держпраці у Хмельницькій області не мають для суду наперед встановленої сили та не несуть преюдиціального характеру.

Судом враховано, отримання згоди профспілкового органу на звільнення позивача. Даний факт підтверджено відповідачем. Повідомлення позивача про засідання профспілкового органу та присутність позивача на його засіданні з питання звільнення не досліджено судом, у зв`язку з непредставленням суду відповідних письмових доказів.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Профспілкова організація вирішує питання про звільнення в присутності працівника.

Згідно, роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено Постановою КМУ від 8.02.1995 року №100.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене.

Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. (Постанова Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц).

Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

При цьому, в позовній заяві позивач звертаючись до суду поза межами строку звернення до суду, не зазначає жодних фактів і доказів щодо того, яку саме заробітну плату йому не було виплачено роботодавцем. Позивачем не доведено жодним належним та допустимим доказом факт своєчасного, в межах встановлених строків позовної давності, звернення до суду за захистом порушеного права. Поважність причин пропуску строків звернення до суду позивач обґрунтовує моральними, психологічними стражданнями, які розвинулись на фоні психічного захворювання та в майбутньому призвели до лікування в примусовому порядку. Вказує на негативний вплив на стан здоров`я позбавлення депутатських повноважень. Проте зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, не доведений причинно-наслідковий зв`язок.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).

Позивач ставить питання про стягнення на його користь компенсації за час вимушеного прогулу, моральну шкоду та просить поновити його на роботі, не оскаржуючи при цьому самі підстави звільнення. Позивачем не заявлено вимоги про визнання незаконними та скасування наказів про накладення доган.

Виходячи із сформульованих позивачем вимог суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а тому на вказані відносини розповсюджується загальний строк звернення до суду з позовом - місячний, який обраховується з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Беручи до уваги вищенаведені факти, суд вважає пропущений позивачем встановлений законом строк звернення до суду без поважних причин та констатує свідоме ухилення позивача від отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, що підтверджується, зокрема, відміткою Укрпошти щодо відмови в отриманні зазначених документів від 26.12.2017 року.

В той же час, в судовому засіданні знайшли підтвердження порушення відповідачем трудового законодавства під час оформлення звільнення позивача, як от не доведення факту повідомлення останнього про засідання профспілкового органу, на якому вирішувалось питання звільнення. Факт систематичності невиконання покладених посадовою інструкцією на позивача обов`язків підтверджено зібраними по справі доказами та оформленими наказами. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди не доведені належними та допустимим доказами, розмір грошової компенсації за час вимушеного прогулу не доведено у встановленому порядку проведеним розрахунком позивачем.

Враховуючи викладене, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд знаходить за можливе застосувати строк позовної давності до спірних відносин, та відмовити позивачу у задоволені позову внаслідок пропуску строку звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,40, 43, 232-234 КЗпП, ст.ст. 19, 81, 82, 263,353 ЦПК України ,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України`Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відповідач: ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України`Хмельницька регіональна дирекція «Поділля-Центр»,м.Хмельницький, вул..Володимирська 92.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2020 року.

Суддя: З.А.Чевилюк