Єдиний унікальний номер 236/2663/20
Номер провадження 22-ц/804/3344/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І., Папоян В.В.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні ци-вільну справу № 236/2663/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного то-вариства "Українська залізниця" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 вересня 2020 року у складі судді Бєлоусова А.Є., повний текст рішення складений 14 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товарист-ва "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця) про стягнення нарахованої, але не випла-ченої заробітної плати.

Зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року. Зві-льнений наказом № 1263-ОС від 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з ним не провів, про-сив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 22311 грн. 07 коп. за період з березня по липень 2017 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип пуб-лічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 вересня 2020 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29 жовтня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 22 275 грн. 44 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 839 грн. 45 коп.

В частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць рішення до-пущено до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на непра-вильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом першої інстанції об-ставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Краснолиманського місько-го суду Донецької області від 14 вересня 2020 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" з 16 березня 2017 року бу-ло припинено зв`язок з виробничими підрозділами структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", а також стала немож-ливою передача з непідконтрольної території первинних документів, викликаних при-пиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської об-ластей.

Заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період березень - квітень 2017 року у відповідача відсутня, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсут-ність первинних документів.

Суд врахував розрахунки заробітної плати та стягнув невиплачену заробітну плату та інші платежі виключно на підставі доказів позивача, які виготовлені на непідконтрольній українській владі території. Сума заборгованості із заробітної плати не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована в установленому законом порядку.

Суд помилково не застосував до позовних вимог про стягнення заборгованості із заробіт-ної плати та компенсації втрати частини доходів положення та висновки, викладені в Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

З інших підстав судове рішення відповідачем не оскаржувалося.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року за апеляційною скар-гою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 103-104).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 10 листопада 2020 року та ко-пію апеляційної скарги відповідача позивач ОСОБА_1 отримав 20 листопада 2020 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та трекінгом поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти (а.с. 118, 124).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_1 до апеляційного суду не надано.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового проваджен-ня (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відпо-відно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 110 - 112).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця" не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає спра-ву за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Ко-дексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа-ми, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване відповідачем рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесу-ального закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 1263-ОС від 17 липня 2017 року його звільнено з посади ремонтника штучних споруд 4 розряду ВП "Луганська дистанція колі" СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазначений наказ видано першим заступ-ником начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень " регі-ональної філії "Донецька залізниця" Пономарьовим Д.В. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошо-вої допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 45).

На підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати позивачем до суду надані роз-рахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата: за березень 2017 року 5 915 грн. 24 коп. (до виплати - 3 403 грн. 69 + 1300 грн. (аванс)), квітень 2017 року 2 218 грн. 95 коп. (до виплати - 1 908 грн. 41), травень 2017 року 2 450 грн. 08 коп. (до виплати - 1 948 грн. 26 коп.), червень 2017 року - 2 450 грн. 08 коп. (до виплати - 1 948 грн. 26 коп.), липень 2017 року - 16 375 грн. 16 коп. (до виплати - 13 102 грн. 45 коп.) (а.с. 20-24).

Крім того, до матеріалів справи залучено Довідку відповідача про доходи позивача № 725/894 від 27 січня 2020 року, згідно якої за березень 2017 року ОСОБА_1 нарахована за-робітна плата у розмірі 1 679 грн. 65 коп., до видачі 1 335 грн. 63 коп. (а.с. 58) Згідно Відомості на виплату грошей № 554 за березень 2017 року ОСОБА_1 отримав 1 335 грн. 63 коп., що підтверджено його власним підписом (а.с. 56-57).

Наказом начальника СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" від 16 березня 2017 року № 58-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вка-заному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 19).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом "Про оплату праці", позивач перебував у трудових відносинах з від-повідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належні платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нара-ховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у гро-шовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регуля-рно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом робото-давця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповно-важеним на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі за березень - липень 2017 року 22 275 грн. 44 коп. підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості, розрахунком заробітної плати за березень - липень 2017 ро-ку, довідкою про доходи позивача, а також індивідуальними відомостями про застраховану особи з Пенсійного фонду України (форми ОК-5) (а.с. 16-20, 94).

Крім того, відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, з наказом началь-ника СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" від 16 березня 2017 року № 58-ДН, згід-но якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; опла-ту за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 19).

Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з ви-ни працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановле-ного працівникові розряду (окладу).

Також до матеріалів справи залучені копії табелів обліку використання робочого часу, від-повідно до яких позивачем за березень відпрацьовано 12 днів, за квітень, травень, червень, ли-пень - 0 (а.с. 27-32).

Відповідно копії Журналу обліку простою мостогрупи, ОСОБА_1 перебував у простої у березні 9 днів, у квітні 18 днів, у травні 20 днів, у червні 20 днів, у липні 11 днів (а.с. 33-44).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недо-стовірними.

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оскільки в період простою, встановленого виробничим підрозділом "Луганська дистанція колії", позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, що підтверджується наданими до суду першої інстанції розрахунками заробітної плати, копією табеля обліку використання робочого часу та журналом обліку простою та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Згідно наказу (розпорядження) № 1263-ОС від 17 липня 2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та має право на компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки та виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 45). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книж-ку позивача про його звільнення (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки

Сума компенсації за 27 днів невикористаної відпустки згідно наданого позивачем розраху-нку заробітної плати складає 6 624 грн. 72 коп. (а.с. 24) та відповідачем в апеляційній скарзі її розмір не оспорюється.

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсут-ня, відповідач будь-якої інформації щодо нарахованих, сплачених йому сум до суду не надав.

Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату пози-вачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позива-чем при звільненні не провів.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року не спростовують висновків суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Що стосується посилання на втрату контролю і доступу АТ "Укрзалізниця" до своїх вироб-ничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території, тимчасово не підконтроль-них органам державної влади України, вони не впливають на висновки суду, оскільки згідно наказу начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регі-ональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року №58-ДН ві-дповідальними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено началь-ників відповідних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нараху-вання заробітної плати своїм працівникам (а.с. 19).

Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку То-ргово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про вве-дення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізнич-них перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 52,53, 63,64).

Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 17 липня 2017 ро-ку, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звіль-ненні компенсації за 27 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 берез-ня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за під-писом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при її звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від випла-ти заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза тери-торіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких на-правлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачу-ваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозді-лами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних переве-зень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на терито-ріях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинен-ня трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціона-льні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Луганська область місто Луганськ вул. Кі-рова, 44, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ пра-цівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подава-лись до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпечен-ням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структу-рного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізнич-них перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 63 - 64).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від від-повідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслі-док випадку або непереборної сили.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової па-лати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного вико-нання) зобов`язань (стаття 10).

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсу-тності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або упов-новажений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про від-сутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за невикористані дні відпустки (ст. 83 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботода-вця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "влас-ність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захи-щений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особа-ми, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно гра-фіку роботи виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому забор-гованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року у повному обсязі, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

З позовної заяви вбачається, що позивач, при обчисленні заборгованості по заробітній пла-ті, виходив з сум до виплати після утримання податків і обов`язкових платежів. У зв`язку з від-сутністю сумнівів щодо правильності розрахунків сум заборгованості суд першої інстанції дій-шов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрун-туються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобо-в`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає дета-льної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтуван-ня рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного та процесуального права. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апе-ляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судо-ве рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорцій-но розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задово-лення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляцій-ної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 вересня 2020 року за-лишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: Ю.М. Мальований

Судді: О.І. Корчиста

В.В. Папоян