РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді- Колодяжної І.М.

за участю секретарів Ягодіній М.С., Гішян А.В.

справа №641/ 10219/19

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Сьома Харківська державна нотаріальна контора , про визнання недійсним заповіту та відшкодування витрат , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_5 , 15 червня 2011 року ,посвідчений державним нотаріусом 7 ХДНК Агасян В.Г. , за р. №6-403., та стягнути з відповідача витрати на утримання , догляд ,лікування та поховання ОСОБА_5 у розмірі 23914,52 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він разом зі своєю родиною та батьками позивача проживав у власному будинку АДРЕСА_1 . Згодом, у тому числі і за фінансової підтримки позивача , його батько придбав квартиру АДРЕСА_2 , куди батьки переїхали проживати за цією ж адресою батько позивача зареєстрував своє місце проживання . ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_6 помер. Після його смерті залишилася спадщина , до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_2 . Спадкоємцями першої черги за законом були позивач, мати позивача ОСОБА_5 та рідна сестра позивача відповідач по справі. Усі витрати ,які були пов,язані з похованням батька були понесені виключно позивачем. Ні мати , ні сестра позивача жодної участі в цьому не приймали. Через декілька місяців після смерті батька , відповідач зателефонувала позивачу з проханням під,їхати до 7 ХДНК для написання заяви про відмову від спадщини на користь матері. Позивач без жодних думок та вагань , під,їхав до нотконтори та поставив підпис під заздалегіть підготовлену від його імені заяву . Таким чином,мати стала власницею спірної квартири. Після смерті батька мати позивача часто навідувалася до нього, а з 2013 року взагалі постійно проживала з позивачем та його родиною. Позивач забезпечив її комфортним проживанням, надав у будинку окрему кімнату , зробив у ній ремонт , облаштував меблями та всіма необхідними речами , технікою . За весь час проживання матері з позивачем вона знаходилася на повному його утриманні . ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача ОСОБА_5 померла. Внаслідок її смерті відкрита спадщина на кв. АДРЕСА_2 Єдиним спадкоємцями після її смерті є позивач та відповідач. 26.08.2019 року відповідач надіслала СМС повідомлення позивачу, в якому повідомила про наявність складеного заповіту . Позивач дізнався , що спадкова справа заведена 1 ХДНК , куди він і звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Державним нотаріусом позивачу повідомлено, що 20 серпня поточного року (тобто ще за тиждень до того, як сестра позивача повідомила його , що про існування заповіту вона нібито нічого не знала) відповідач ОСОБА_7 та її донька ОСОБА_4 вже першими звернулись до вказаної вище нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких і було заведено відповідну спадкову справу. Більш того, вони надали державному нотаріусу оригінал заповіту, який був складений ОСОБА_5 15 червня 2011 року, згідно з яким на випадок своєї смерті вона заповідала свою квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , своїй онуці - ОСОБА_4 . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г., та зареєстрований в реєстрі за № 6-403.Таким чином, вказаний заповіт було складено матір,ю відразу після прийняття нею спадщини, яка залишилась після смерті батька позивача . І саме з метою його складання на користь своєї доньки ОСОБА_4 відповідач і просила позивача написати заяву про відмову від спадщини після смерті їх батька . Вказані обставини підтверджують факт того, що з самого моменту складання цього заповіту відповідачу було відомо про його існування. Таким чином, позивач був введений в оману рідною сестрою, яка вчиненням вказаних дій переслідувала виключно власні корисливі інтереси. Таким чином, позивач вважає ,що вказаний заповіт був складений матір`ю, яка останні шість років свого життя проживала з позивачем , перебувала виключно на його утриманні та під його турботою та доглядом, під впливом психологічного насилля з боку рідної сестри позивача ОСОБА_7 , внаслідок чого позивач позбавлений права на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері , а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, ні відповідач ., ні її донька ОСОБА_4 , жодним чином не приймали участі ані в організації заходів, пов`язаних з її похованням, ані в оплаті їх вартості. Також і в подальшому вони не висловлювали свого наміру щодо компенсування позивачу вказаних витрат. Таким чином, загальна сума витрат, які повинні бути компенсовані позивачу відповідачем у відповідності до статті 1232 ЦК України, складає 23914 (двадцять три тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн. 52 коп.

Ухвалою судді від 12 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

18 грудня 2019 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання.

16 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог , посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її бабуся ОСОБА_5 , після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири . Спадкоємцями першої черги за законом є мати відповідача та позивач. В середині серпня 2019 року відповідачем та її маті,рю у квартирі бабусі був знайден заповіт , про який відповідач не знала, оскільки на час його складання 15.06.2011 року вона та її мати перебували на відпочинку у Криму . Більш того, ОСОБА_7 ні яким чином не могла та не мала наміру впливати на психічний стан померлої ОСОБА_5 . Між матер,ю відповідача ОСОБА_7 та померлою ОСОБА_5 зажди були добрі та довірливі стосунки. Відповідач та її матір брали пряму участь у підготовчому процесі поховання бабусі , а саме в день похорону бабусі позивачу були передані грошові кошти у розмірі 11 000 грн. та 50 доларів США, в рахунок половини витрат на поховання . Окрім цього, у жовтні 2019 року відповідач встановила пам.ятник на могилу бабусі та додатково проведено демонтаж пам,ятника дідуся , у зв,язку з його пошкодженням.

16 січня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому представник просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не надано до суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту, що оскаржуваний заповіт від 15.06.2019 року не відповідав волі спадкодавця в розумінні ст. 1257 ч. 1 ЦК України. Щодо стягнення витрат представник відповідача зазначила, що згідно домовленості позивачу були повернуті грошові кошти витрачені ним на поховання ОСОБА_5 у розмірі 11 000 грн. та 50 дол. США .

26 лютого 2020 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про витребування доказів та допит свідків задоволено, підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

05 березня 2020 року до суду від позивача надійшли відповіді на відзив відповідача та її представника , в яких останній просив задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що його позовна вимога полягає у визнанні заповіту недійним та грунтується на положеннях ст.ст. 203.215 та ч. 2 ст. 1257 ЦК України . Щодо передачі позивачу 30.06.2019 року грошових коштів зі сторони відповідача та її матері нічим не підтверджується . Позивач просить не тільки стягнути витрати на поховання, а й витрати на утримання , догляд та лікування ОСОБА_5 за її життя.

09 вересня 2020 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити , в подальшому позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника .

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала , в подальшому в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Сьомої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності .

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_5 .

15 червня 2011 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого заповів усю належну їй у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 своїй онуці ОСОБА_4 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. а р.№6-403 .

З копії спадкової справи наданої Першою Харківською державною нотаріальною конторою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) №486/2019 померлої 27.06.2019 року ОСОБА_5 вбачається, що 20.08.2019 року з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася донька останньої - ОСОБА_7 та онука останньої ОСОБА_4 09.09.2019 року звернувся з прийняття спадщини позивач - син померлої .

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

З системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що якщо заповідач має фізичні вади, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. Недотримання вказаної вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина перша та друга статті 1257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами»

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що на похоронах ОСОБА_5 були присутні позивач та відповідач , організацією поминок займалися також обидві сторони . ОСОБА_3 повідомляв свідку, що в наявності є заповіт від імені матері. Квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_6 , чи допомагала ОСОБА_7 батькам свідок не знає. Передачу грошових коштів витрачених на поховання ОСОБА_5 позивачу зі сторони відповідача вона не бачила.

Допитана свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею відповідача , а позивач є її племінником, померла ОСОБА_5 є її сестрою . Свідок до нотаріальної контори їздила разом з померлою , заповіт був складений у присутності свідка, складений по волі ОСОБА_5 , ніхто її не примушував , і вона просила нікому не говорити про існування заповіту . У позивача ОСОБА_5 не проживала, позивач іноді її запрошував до себе , щоб остання готувала їжу та прибирала у нього. Свідок іноді мешкала у померлої за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_10 отримувала пенсію та жила на ці грошові кошти , не від кого не залежала. Пам,ятник померлій поставила онука ОСОБА_4 в жовтні 2019 року . У серпні 2019 року свідок віддала позивачу пенсію померлої за два місяці . Грошові кошти у розмірі 11 000 грн. та 50 долю США ОСОБА_7 та ОСОБА_4 віддали ОСОБА_10 за поховання , так як він надав квитанції та ця витрачена сума була поділена пополам.

Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження психологічного тиску з боку матері відповідача на ОСОБА_5 , у зв`язку з чим суд вважає викладені у позовній заяві доводи припущеннями, які не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи.

Так, заповіт, складений ОСОБА_5 15.06.2011 року, відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме він викладений у вигляді письмового документу, підписаний власноруч заповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу. Судом не встановлено, що у момент складення заповіту у ОСОБА_5 були фізичні вади, які позбавляли його здатності самостійно прочитати заповіт та вчинити на ньому свій підпис. Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду позивачем надано не було. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання заповіту нікчемним та недійним.

Таким чином , враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та зважаючи на те, що позивачем не доведено існування обставин, викладених у позовній заяві, не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування однозначного існування викладених у позові обставин, які б відповідали фактичним обставинам справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача витрат на утримання , догляд , лікування та поховання ОСОБА_5 , суд зазначає наступне .

Як вбачається з медичних документів наданих позивачем до суду ОСОБА_5 хворіла та періодично знаходилася на стаціонарному лікуванні.

Відповідно до частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Статтею 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші).

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Зокрема, відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача суму понесених позивачем витрат на поховання покійної , яка складається з витрат по договору ритуальних послуг від 27.06.2019 року №47 у розмірі 10402,09 грн. ; договором замовленням про організацію та проведення поховання від 30.06.2019 року №273 у розмірі 1974 грн. , чеками ресторану «Каліна» за організацією та проведення поминального обдіу у розмірі 8045,75 грн.

Посилання представника відповідача щодо повернення грошових витрат за поховання ОСОБА_5 суд до уваги не приймає, оскільки представником відповідача не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт передачі грошових коштів . .

Надані до суду позивачем копії чеків про оплату в аптечних пунктах суд не може прийняти в якості доказу , оскільки в даних чеках відсутні найменування препаратів, які були придбані позивачем, а тому з них не можна встановити , що саме на лікування ОСОБА_5 позивачем були витрачені зазначені кошти.

Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача половину витрачених котів позивачем на поховання ОСОБА_5 у розмірі 9 223,92 грн., в іншій частині позовних вимог про стягнення витрат на утримання , догляд , лікування та поховання ОСОБА_3 відмовити , оскільки позивачем до суду не надано підтвердження понесених ним витрат на зазначені суми.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-83,141,265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Сьома Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту та відшкодування витрат -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання у розмірі 9223 (дев,ять тисяч двісті двадцять три) грн. 92 коп. та судовий збір 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Сьома Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту та відшкодування витрат - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або підписання рішення суду без його проголошення у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання , яким завершується розгляд справи.

У відповідності до п. 15 .5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції , до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комінтернівський районний суд м. Харкова .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Третя особа: Сьома Харківська державна нотаріальна контора , м. Харків, вул. Бакуліна , 1 .

Суддя: І. М. Колодяжна