Справа № 752/3809/20
Провадження № 2/752/4400/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 листопада 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою,-

в с т а н о в и в:

у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив суд визнати припиненою з 22.03.2010 року поруку за договором поруки № SR-001/034/2008 від 21.03.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником5 якого є АТ «ОТП Банк», та ним.

В обґрунтування позову посилався на те, що 21.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір № МL-001/034/2008, за яким банк надав позичальнику на придбання нерухомого майна грошові кошти в сумі 611 939, 82 доларів США з кінцевою датою повернення кредиту до 21.03.2033 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ним укладено договір поруки від 21.03.2008 року № SR-001/034/2008, за яким позивач виступив як поручитель позичальника.

В подальшому, між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткові договори до кредитного договору № 1 від 09.02.2009 року, № 2 від 12.08.2009 року, № 3 від 21.07.2010 року, № 4 від 18.04.2013 року, № 1 від 22.03.2010 року, № 1 від 22.03.2011 року, якими умови кредитного договору змінювались.

Зокрема, додатковим договором № 1 від 22.03.2010 року було доповнено зміст кредитного договору положеннями про страхування, за порушення яких на 4% збільшується фіксована відсоткова ставка щодо усієї неповернутої суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів та графіків платежів у новій редакції, а додатковим договором № 3 від 21.07.2010 року, після реструктуризації боргу, з 21.10.2010 року і до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором,- збільшено фіксований відсоток плаваючої процентної ставки з 4,49% до 5,21%, внаслідок чого фіксований відсоток плаваючої процентної ставки збільшився на 0,72%.

Вказав, що згоди на зміну зобов`язань, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, він не надавав, тому в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поруки припинилась. Вказане послугувало підставою для звернення до суду, з огляду на яку просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі з розглядом в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.04.2020 року (а.с. 60).

30.04.2020 року справа не розглядалась, підготовче засідання призначено на 01.07.2020 року (а.с. 86).

Ухвалою від 01.07.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи на 24.11.2020 року (а.с. 90).

У встановлені судом строки відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність та недоведеність. Вказав, що позивач неодноразово звертався до суду з позовами про визнання поруки припинено, в чому йому судами було відмовлено, й крім того, зазначив, що збільшення обсягу відповідальності відповідача відсутнє, що також встановлено судовими рішеннями. Також зазначив, що додатковим договором № 2 від 19.07.2010 року до договору поруки, укладеним між банком та ОСОБА_1 , в разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобов`язань та/чи інших зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору (а.с. 71-75).

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 83).

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 21.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 (позичальником) укладено кредитний договір № МL-001/034/2008, за яким банк надав позичальнику на придбання нерухомого майна грошові кошти в сумі 611 939, 82 доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 4,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк у 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) а позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти у строк до 21.03.2033 року та сплатити проценти за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ним укладено договір поруки від 21.03.2008 року № SR-001/034/2008, за яким позивач виступив як поручитель позичальника.

В подальшому, між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткові договори до кредитного договору № 1 від 09.02.2009 року, № 2 від 12.08.2009 року, № 3 від 21.07.2010 року, № 4 від 18.04.2013 року, № 1 від 22.03.2010 року, № 1 від 22.03.2011 року, якими умови кредитного договору змінювались.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив визнати припиненою з 22.03.2010 року поруку з огляду на збільшення обсягу його відповідальності додатковим договором № 1 від 22.03.2010 року, яким було доповнено зміст кредитного договору положеннями про страхування, за порушення яких на 4% збільшується фіксована відсоткова ставка щодо усієї неповернутої суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів та графіків платежів у новій редакції, та додатковим договором № 3 від 21.07.2010 року, згідно якого після реструктуризації боргу, з 21.10.2010 року і до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором,- збільшено фіксований відсоток плаваючої процентної ставки з 4,49% до 5,21%, внаслідок чого фіксований відсоток плаваючої процентної ставки збільшився на 0,72%, згоди на укладення яких він не надавав.

Проте, суд критично ставиться до вказаних тверджень позивача, через що не приймає їх до уваги, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як передбачено ст. 554 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом указаних норм права порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

При укладенні декількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання спільна порука не виникає. У такому разі кредитор має право пред`явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, відповідно до яких кожен із поручителів відповідає перед кредитором разом із боржником як солідарні боржники.

З підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами додаткового договору № 1 від 22.03.2010 року було внесено доповнення до кредитного договору про те, що у випадку надання банком письмової згоди щодо укладання Позичальником Договору/ів страхування з умовою розстрочки сплати повної суми страхового/их платежу/ів, Позичальник зобов`язаний не пізніше 3 (трьох) банківських днів до дати сплати чергової частини страхового/их платежу/ів, що визначені умовами договору/ів страхування, надавати банку оригінал/и платіжного/их документу/ів, що підтверджує/ють сплату страхового/их платежу/ів на наступний період дії договору/ів страхування чи оригїнал/и Договору/ів страхування укладений/х на умовах, що задовольняють Банк та з погодженою Банком страховою компанією. Перелік погоджених Банком страхових компаній розміщується на сайті Банку.

У випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов`язань встановлених п.п.1. цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% (чотири відсотки) річних, в порядку передбаченому цим додатковим договором.

Підвищення процентної ставки, передбачене п.п. 2. цього додаткового договору, буде здійснено в силу порушення позичальником будь-яких своїх зобов`язань встановлених п.п.1. цього додаткового договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до кредитного договору чи графіку платежів у новій редакції, та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення п.п. 1. цього додаткового договору.

Після підвищення процентної ставки, в порядку передбаченому п.п. 2, 3 цього додаткового договору та подальшого належного виконання позичальником своїх зобов`язань, встановлених п.п. 1. цього додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка), зменшується на 4% (чотири відсотки) річних та в порядку, передбаченому цим додатковим договором.

Зменшення процентної ставки, передбачене п.п.4 цього додаткового договору, буде здійснено в силу належного виконання позичальником своїх зобов`язань передбачених п.п. 1. цього додаткового договору та не потребує укладання додаткового договору до кредитного договору чи графіку платежів у новій редакції, та сторони згодні з таким зменшенням процентної ставки по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому, процентна ставка по кредиту підлягає зменшенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем в якому було здійснено належне виконання позичальником своїх зобов`язань передбачених умовами п.п. 1. Цього додаткового договору.

Тобто, сторони кредитного договору погодили можливість зміни (збільшення/зменшення) процентної ставки за кредитним договором у разі неналежного виконання позивальником зобов`язань по наданню документів на виконання умов договору страхування, на укладення якого позичальник виявив бажання і банк надав згоду. Однак, при цьому сторонами було визначено порядок зміни розміру процентної ставки з відкладальною умовою і лише за її настання.

Разом з тим, матеріали справи не містять, а позивачем не надано, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо настання такої умови, а саме: укладення договору страхування за згодою банку та неналежного виконання позивальником зобов`язань по наданню документів за даним договором страхування.

Отже, змін умов основного зобов`язання не відбулося.

Вказане також підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.07.2016 року по справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПП «Ф-Студія» про стягнення заборгованості за кредитним договором, котрим стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ПП «Ф-Студія» на корить банку заборгованість за кредитним договором № МL-001/034/2008 від 21.03.2008 року, а також постановою Апеляційного суду м. Києва від 24.01.2018 року справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про припинення поруки, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, котрі набрали законної сили, та якими встановлено, що в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, відсутність зміни процентної ставки за кредитним договором і залишення останньої на рівні 4,49%.

Тому, порука не припинена.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, що п. 2.2.1. додаткового договору № 2 від 19.07.2010 року до договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_1 , в разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобов`язань та/чи інших зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору

Тому, посилання позивача на зміну фіксованого відсотку плаваючої процентної ставки з 4,49% до 5,21% без його згоди, що призвели до збільшення обсягу його відповідальності, додатковим договором № 3 від 21.07.2010 року, після реструктуризації боргу, з 21.10.2010 року і до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, є хибним і до уваги судом не приймається.

Указані зміни основного зобов`язання були погоджені з поручителями, а тому з цих підстав їх порука не припинена.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко