Справа № 214/7061/19
2/214/313/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 18 вересня 2019 року, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначає наступне. Вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка по справі доводиться їй, позивачці, колишньою невісткою. Шлюб між сином та відповідачкою по справі було розірвано ще 06.09.2017 року, що підтверджується копією відповідного судового рішення. В той час, коли відповідачка мешкала спільно із її сином однією сім`єю, її покійний чоловік дав згоду на реєстрацію відповідачки в житловій квартирі. Однак із червня 2017 року відповідачка по справі припинила мешкати спільно однією сім`єю із її сином та дітьми і стала мешкати окремо. Той факт, що відповідач зареєстрована в квартира та не мешкає в ній, підтверджується актом із місця проживання та довідкою із ТОВ «Нова Ком». В даний час будь-якого зв`язку із відповідачкою не має. Їй невідоме її фактичне місце перебування, вона не несе жодних витрат на утримання дітей та на сплату тих комунальних платежів, які на неї нараховуються В даний час, у зв`язку із реєстрацією відповідачки в помешканні, не має можливості також оформити субсидію по нарахуванню за спожиті комунальні послуги, у зв`язку із чим змушена звернутися до суду із даним позовом, оскільки іншим чином не може захистити своє право власності.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого трава у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України зазначено, що тільки власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, будинок, користуються ними для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї, і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 162 ЖК України, відповідач зобов`язаний проводити плату за користування жилим приміщенням в квартирі, що належить позивачці на праві приватної власності. Однак свої обов`язки, щодо оплати вартості комунальних послуг, що нараховуються на відповідача, остання не виконує.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримала повністю, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзив у встановлений судом строк не подала, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (а.с.7), витяг (а.с.8), довідка (а.с.9), акт (а.с.10), рішення суду (а.с.11), ухвала суду (а.с.12), технічний паспорт (а.с.13-14).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво (а.с.7), витяг (а.с.8), довідка (а.с.9), акт (а.с.10), рішення суду (а.с.11), ухвала суду (а.с.12), технічний паспорт (а.с.13-14), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_2 у приватній власності позивачки, перебування відповідачки, яка доводиться позивачці колишньою невісткою, на реєстраційному обліку в зазначеній квартирі, та її відсутність в ній понад 1 рік, а саме з червня 2017 року.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М. (а.с.7).

В зазначеній квартирі значиться зареєстрованим місце проживання ОСОБА_2 , яка є колишньою невісткою позивачки, що вбачається з пояснень позивачки, викладених у позові.

Відповідачка у спірній квартирі не проживає понад один рік, а саме з червня 2017 року без поважних причин, що встановлено поясненнями позивачки, викладеними у позові, актом з місця проживання (а.с.10).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як слідує з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З положень ст.ст.391, 396 ЦК України вбачається, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , яка доводиться позивачці колишньою невісткою, відсутня в належній позивачці квартирі понад один рік без поважних причин, а тому є підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьомусуд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений при зверненні до суду (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Повне рішення складено 27 січня 2020 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов