КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Чобіток А.О., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 .,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», згідно з яким просив: стягнути з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на його користь кошти у сумі 189 345 грн. 08 коп., а саме: компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.03.2016 року по 31.08.2017 року від суми боргу по заробітній платі у розмірі 20 962 грн. 88 коп., середній заробіток за весь час затримки у розмірі 128 382 грн. 20 коп., моральна шкода у розмірі 40 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2017 року по справі № 761/6602/16-ц з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі та індексацію за період з 01.09.2014 року по 01.02.2016 року у сумі 130 384 грн. 04 коп.

При цьому, зазначає, що з метою добровільного виконання рішення суду він надав відповідачу копію виконавчого листа по справі № 761/6602/16-ц, а останнім, в свою чергу, було складено Графік погашення заборгованості, підписаний сторонами 27.07.2016 року.

Крім того, 03.08.2016 року відповідачем було видано наказ № 14-к «Про виконання рішення суду по справі № 761/6602/16-ц за позовом ОСОБА_1 ».

Разом з тим, зазначає, що станом на 01.10.2017 року відповідач рішення суду від 07.06.2017 року не виконав.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що невиконання відповідачем рішення суду спричинило йому душевні страждання, завдавши тим самим моральну шкоду, останній звернулася до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.02.2016 року по 31.10.2017 року у сумі 128 382 грн. 20 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою за період з 01.03.2016 року по 31.12.2016 року в сумі 20 962 грн. 88 коп., що розраховані із щомісячної заробітної плати із відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів; моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп., а всього 151 345 грн. 08 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 513 грн. 45 коп. (т. 1, а.с. 71-74).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки позивач працював на посаді голови ліквідаційної комісії Консорціуму за сумісництвом, заробітна плата повинна була виплачуватися йому за основним місцем роботи, а саме на Державному підприємстві «Укрконверс».

При цьому, вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що погоджений сторонами Графік погашення заборгованості був частково виконаний відповідачем шляхом виплати позивачу грошових коштів у розмірі 99 336 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 76-81).

Постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2019 року апеляційну скаргу Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позову. Компенсовано Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 664 грн. 80 коп. за рахунок держави (т. 1, а.с. 242-249).

Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 16.01.2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 37-40).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.10.2019 року справу призначену до розгляду (т. 2, а.с. 44, 45).

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав її необгрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом від 30.11.2014 року за № 30/11 ОСОБА_1 з 01.12.2014 року звільнено з займаної ним посади заступника директора ДП «Укрконверс» на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно з довідкою тимчасово виконуючого обов`язки голови ліквідаційної комісії консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Торгаченка О.О. від 08.02.2016 року позивач перебував на посаді голови ліквідаційної комісії (керівник підприємства) консорціуму «Військово-будівельна індустрія» з 01.09.2014 року по 01.02.2016 року не отримував заробітну плату.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року стягнуто з консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_1 . 130 383 грн. 04 коп., яка складається з: заборгованості за заробітною платою у розмірі 109 124 грн. 87 коп.; компенсації з урахуванням індексу інфляції за період з 01.09.2014 року по 01.02.2016 року від суми заборгованості за заробітною платою у розмірі 20 707 грн. 97 коп.

При цьому, з метою добровільного виконання рішення суду позивачем було надано відповідачу копію виконавчого листа по справі № 761/6602/16-ц, а останнім, в свою чергу, було складено Графік погашення заборгованості, підписаний сторонами 27.07.2016 року.

Відповідно до зазначеного графіку з 20.08.2016 року по 20.08.2017 року відповідач зобов`язувався сплатити позивачу 130 383 грн. 04 коп., з яких: 104 959 грн. 15 коп. - сума прийнятного боргу до сплати; 23 469 грн. 13 коп. - податок на дохід (18 %) та 1 955 грн. 76 коп. - військовий збір (1,5 %).

Крім того, 03.08.2016 року відповідачем було видано наказ № 14-к «Про виконання рішення суду по справі № 761/6602/16-ц за позовом ОСОБА_1 ».

Разом з тим, із копії картки рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року відповідачем, починаючи з 25.07.2016 року по 29.05.2017 року перераховано грошові кошти у розмірі 99 335 грн. 00 коп.

Тобто, залишок невиплачених коштів складає 31 048 грн. 91 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що оскільки станом на 01.10.2017 року відповідач рішення суду від 07.06.2017 року не виконав, з останнього на його користь підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати за період з 01.03.2016 року по 31.08.2017 року від суми боргу по заробітній платі у розмірі 20 962 грн. 88 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 128 382 грн. 20 коп. та моральна шкода у розмірі 40 000 грн. 00 коп.

Так, ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Водночас, за змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних з звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на корить працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Крім того, у відповідності до ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

При цьому, як передбачено п.п.4, 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року за №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу спожитих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділеній на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Таким чином, встановивши факт того, що відповідач на виконання рішення суду не здійснив позивачу виплату заробітної плати у повному обсязі за період його роботи з 01.09.2014 року по 01.02.2016 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності у позивача права як на отримання суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, так і на отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції, керуючись при цьому ст. ст. 237-1 КЗпП України та роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за № 4, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яка зазнав позивач через порушення його прав на оплату праці, та прийшов до цілком правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди саме у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Між тим, правильно визначившись із характером спірних правовідносин, суд першої інстанції допустився помилки в частині визначення періоду, за який має бути стягнуто з відповідача на користь позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

Так, як вже зазначалося вище, залишок невиплачених позивачу коштів складає 31 048 грн. 91 коп.

При цьому, остання сплата коштів на рахунок позивача була здійснена 29.05.2017 року.

Тобто, саме з 30.05.2017 року розпочинається період затримки у виплаті належних позивачеві коштів, адже погодження позивача на поетапне погашення відповідачем боргу виключає можливість застосування до спірних правовідносин, які виникли між сторонами у період з 16.02.2016 року по 30.05.2017 року, відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, та довідкою Консорціуму від 08.02.2016 року середня заробітна плата позивача у вигляді щомісячних виплат із урахуванням сплати з них податків за останні два місяці перед звільненням (грудень 2015 року та січень 2016 року) становить 6 419 грн. 11 коп.

Відтак, оскільки середньоденна заробітна плата позивача складає 305 грн. 67 коп. (6 419 грн. 11 коп. х 2 місяці = 12 838 грн. 22 коп. / 22+20 (робочі дні), сума середнього заробітку за час затримки за період з 30.05.2017 року по 31.10.2017 року становить 32 706 грн. 69 коп. (107 роб. днів х 305 грн. 67 коп.).

Крім того, виходячи з вищенаведеного періоду невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також меж пред`явлених позовних вимог, сума компенсації з урахуваннях індексу інфляції за період з 30.05.2017 року по 31.08.2017 року становить 2 060 грн. 52 коп. (32 706 грн. 69 коп. х 106,3/100).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини цієї справи та правильно вирішено спір по суті, однак допущено вищенаведені помилки, що обумовлює наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача шляхом зміни рішення суду першої інстанції у частині розміру визначеного судом середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою, відшкодування моральної шкоди - змінити.

Стягнути з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України (, місцезнаходження: м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 травня 2017 року по 31 жовтня 2017 року у розмірі 32 706 (тридцять дві тисячі сімсот шість) грн. 69 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасною її виплатою за період з 30 травня 2017 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 2 060 (дві тисячі шістдесят) грн. 52 коп.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 27 січня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді А.О. Чобіток

Г.В. Крижанівська