РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/4508/20

17.12.2020 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря судового засідання Сургай Я.С., представника позивача - адвоката Аксьоненко Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та зменшення їх розміру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з неї на повнолітнього сина ОСОБА_3 , що продовжує навчання, шляхом зміни способу стягнення аліментів і визначення стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 700 грн., починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.12.2019 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), на період навчання у Харківській державній зооветеринарній академії, починаючи з 18.09.2019 р., але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років. За даним рішенням Київським відділом державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження 26.02.2020 р. Оскільки на даний час вона не працює, стоїть на обліку в центрі зайнятості, має статус безробітної, потребує дорогого лікування, так як має захворювання на тромбофлебіт, то вона не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину у томі розмірі, який стягується з неї сьогодні.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти позову. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач жодним чином не довела погіршення свого майнового стану або здоров`я. Припинення трудових відносин позивача не впливає на її обсяг зобов`язань щодо утримання дитини. Посилання на хворобу також не має значення по справі, так як не надано доказів, що це є хронічна хвороба, яка потребує лікування у стаціонарі або хірургічного втручання, і що це обмежує працездатність позивача, крім того, виписка з медичної карти не свідчить, що ця хвороба з`явилася після присудження аліментів. Крім того, відповідно до ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримла в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини його неявки суд визнав неповажними.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.12. р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), на період навчання у Харківській державній зооветеринарній академії, починаючи з 18.09.2019 р., але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років. За даним рішенням Київським відділом державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження 26.02.2020 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вказаних норм права в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що визначення способу стягнення аліментів, зокрема їх стягнення у твердій грошовій сумі, є виключним правом одержувача аліментів. Так, це прямо передбачено ч. 1 ст. 184 СК України. Зміна способу стягнення аліментів також є правом виключно одержувача аліментів, що прямо передбачено положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, згідно яких спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно, платник аліментів не є особою, якій належить право визначати спосіб стягнення з нього аліментів, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Виходячи з положень чинного законодавства України, платник аліментів наділений правом звернутись до суду з позовом виключно про зміну розміру аліментів (ст. 192 СК України), а не з позовом про зміну способу їх стягнення (ч. 3 ст. 181 СК України).

Оцінюючи посилання представника позивача на постанову Верховного Суду як на правову підставу для звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, суд керується таким.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблений висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Проте вказаний висновок зроблений у справі за позовом одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення.

Враховуючи наведене, висновки Верховного Суду у вказаній вище справі не спростовують висновок суду, зроблений у цій справі, відносно того, що право ініціювати зміну способу стягнення аліментів, зокрема зі стягнення аліментів у частці від заробітку на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, належить виключно одержувачу аліментів. Платник аліментів не наділений правом визначати спосіб їх стягнення та ініціювати зміну такого способу.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову в частині зміни способу стягнення аліментів.

Оскільки позовні вимоги про зменшення розміру аліментів є похідними від вимог про зміну способу їх стягнення та нерозривно з ними пов`язані, суд відмовляє і в позовних вимогах про зменшення розміру аліментів шляхом їх сплати в твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн.

Оцінюючи інші доводи та аргументи учасників справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи підстави, з яких суд відмовляє в задоволенні позову, у суду відсутні підстави надавати оцінку по суті доводам сторін щодо їх матеріального стану, стану здоров`я та інших обставин, які згідно ст. 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів, оскільки зазначені обставини не впливають на висновок суду щодо відсутності у позивача права визначати спосіб стягнення аліментів, зокрема шляхом звернення до суду з позовом про зміну такого способу.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, зокрема посилаючись на обставини, якими обґрунтовував даний позов.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-82, 141, 258- 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Я.М.Горбунова