ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 635/2581/18

провадження № 22-ц/818/112/20

21 січня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "Ваш Авто",

треті особи - Печерській районний відділ Державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Вадим Вячеславович

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2019 року (суддя Панас Н.Л.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "Ваш Авто", треті особи - Печерській районний відділ Державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Вадим Вячеславович про визнання права власності на рухоме майно та звільнення майна з-під арешту,-

встановив:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ "Лізінгова компанія "Ваш Авто", треті особи: Печерській районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на предмет лізингу та звільнення з-під арешту.

Свої вимоги мотивувала тим, що 01 червня 2016 року уклала з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» договір фінансового лізингу №004177, за умовами якого лізингодавець передав їй у платне володіння та користування предмет лізингу - легковий автомобіль FIAT NEW DOBLO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, кузов НОМЕР_2 , а вона, як лізингоодержувач, прийняла вказане майно та приступила до виплати лізингових платежів. 19 липня 2016 року позивач виконала всі умови договору та отримала спірний автомобіль у користування відповідно до Акту приймання передачі предмета лізингу. 01 серпня 2017 року після сплати позивачем всіх, передбачених договором лізингових платежів, та виконання умов договору, сторонами договору фінансового лізингу укладено договір купівлі-продажу предмета лізингу спірного автомобіля. Однак в зв`язку з існуванням арештів на вказаному спірному автомобілі, накладених державними виконавчими службами м. Києва, про що позивач дізналась лише у Регіональному сервісному центрі МВС, право власності на автомобіль оформити неможливо. Просила визнати за нею право власності на легковий автомобіль FIAT NEW DOBLO, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зняти накладені на нього арешти.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2019 року в у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позов.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що договір, на який суд першої інстанції послався у своєму рішенні, вже після передачі їй авто на вимогу самого відповідача було змінено додатковою угодою від 19.07.2016 року, яка у неї була відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Корольов В.В. зазначає, що визнання права власності за ОСОБА_1 не є можливим, оскільки враховуючи публічний характер обтяження та заборони відчуження, ОСОБА_1 не може вважатись добросовісним контрагентом у спірних правовідносинах.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності, оскільки предметом договору фінансового лізингу №004177 від 01 червня 2016 року є автомобіль "CITROEN BERLINGO", комплектація/ модифікація - Comfort, об`єм/тип двигуна - 1,6, тип КПП - МТ, привід - 4х2, тобто зовсім інший транспортний засіб, ніж той, на який позивач просить визнати за нею право власності.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 01 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу №004177 (а.с. 9-15).

Відповідно до п.1.1 Договору, предметом договору фінансового лізингу є транспортний засіб марка/модель - "CITROEN BERLINGO", комплектація/ модифікація - Comfort, об`єм/тип двигуна - 1,6, тип КПП - МТ, привід - 4х2.

Відповідно до п.8.2 Договору, вартість предмета лізингу на дату підписання договору складає 10 671 доларів США.

Як вбачається з акту приймання-передачі предмета лізингу від 19 липня 2016 року, ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (лізингодавець) передав, а ОСОБА_1 (лізингоодержувач) прийняв на підставі договору фінансового лізингу від 01 червня 2016 року №004177 предмет лізингу згідно специфікації: найменування/марка,модель FIAT NUOVO DOBLO, № кузову/шасі/серійний номер ZFA 26300006с47055, № двигуна 4065393, вартість на момент передачі 315 600 грн. (а.с.16).

Пунктом 1.4 Договору встановлено, що незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в даному Договорі та лише за заявою лізингоодержувача, сам предмет лізингу може бути замінений на інший предмет до моменту купівлі предмета лізингу за умови такої заміни та проведення додаткових розрахунків, про що вказується у відповідній Додатковій угоді до даного Договору.

Відповідно до п.11.2 Договору лізингоодержувач під час дії цього Договору, при обов`язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, за умовами даного Договору, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу за залишковою вартістю за окремо укладеним договором купівлі-продажу.

З договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01 серпня 2017 року, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) вбачається, що продавець передав у власність покупця транспортний засіб FIAT NEW DOBLO, рік випуску 2016, кузов (шасі) № НОМЕР_3 26300006 НОМЕР_4 (а.с.18).

Таким чином, вбачається, що сторони уклали договір купівлі-продажу не транспортного засобу, який зазначений в Договорі як предмет лізингу - CITROEN BERLINGO", комплектація/ модифікація - Comfort, об`єм/тип двигуна - 1,6, тип КПП - МТ, привід - 4х2, а зовсім іншого автомобілю.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуто ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізінгом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізінгоодержувач надає право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначення та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавцю відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Беручи до уваги те, що за договором фінансового лізингу №004177 від 01 червня 2016 року предметом лізингу є транспортний засіб марка/модель - "CITROEN BERLINGO", комплектація/ модифікація - Comfort, об`єм/тип двигуна - 1,6, тип КПП - МТ, привід - 4х2, а згідно з актом приймання- передачі від 19 липня 2016 року позивачу був переданий зовсім інший транспортний засіб - FIAT NUOVO DOBLO, № кузову/шасі/серійний номер ZFA 26300006 НОМЕР_4 , № двигуна 4065393, в якості доказів зміни предмета лізингу, що є істотною умовою договору, позивачем не було надано додаткової угоди до договору лізингу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль FIAT NEW DOBLO, який вказано в договорі купівлі-продажу, а також вимог про зняття арешту з вищевказаного транспортного засобу.

За таких обставин колегія суддів вважає, суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові ОСОБА_1 за його недоведеністю.

Посилання в апеляційній скарзі на укладення між сторонами додаткової угоди від 19.07.2016 року, якою підтверджується передача у власність покупцю транспортного засобу FIAT NUOVO DOBLO, № кузову/шасі/серійний номер ZFA 26300006 НОМЕР_4 , № двигуна 4065393 колегією суддів не приймається.

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, копія додаткової угоди від 19.07.2016 року позивачем була надана апеляційному суду, до суду першої інстанції не подавалась та не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки сама ОСОБА_1 була стороною цієї додаткової угоди, вона достеменно була обізнана про її існування.

Доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, остання суду апеляційної інстанції не надала, а тому ця угода не приймається апеляційним судом відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко