Ухвала

Іменем України

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 552/3637/19

провадження № 61-610ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2019 року

та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської районної

у м. Полтаві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції України, про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Київської районної у м. Полтаві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції України, про визнання права власності на збудований гараж № 127 загальною площею 22 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Київської районної в м. Полтаві ради від 23 жовтня 2014 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0029 га, кадастровий номер :09:005:0282, з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража. Просив визнати право власності на гараж, побудований на вказаній земельній ділянці

Рішенням Київського районного суд м. Полтави від 08 серпня 2019 року,

залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду

від 22 жовтня 2019 року, у задоволенні позову було відмовлено.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що постанову суду апеляційної інстанції було отримано ним 29 листопада 2019 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим,

що позивачем було надано всі необхідні докази для визнання за ним

в судовому порядку права власності на збудований гараж. Позивач стверджує, що гараж побудований ним у відповідності до будівельних норм та правил на земельній ділянці, яка йому належить, а він позбавлений можливості здати в експлуатацію збудований гараж.

Оцінивши доводи касаційної скарги, постійна колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття збудованого майна до експлуатації; 3) державна реєстрація прав.

За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до Порядкуприйняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю, або шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Встановлений законом порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, позивачем не був дотриманий.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження проведення будівництва з дотриманням будівельних норм, а також введення об`єкту нерухомого майна в експлуатацію у встановленому законом порядку і звернення до уповноважених органів з вказаного питання.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку

про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного впровадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів.

Ціна позову у цій справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави

від 08 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Київської районної у м. Полтаві ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції України, про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович