ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/7381/19
Провадження № 22-ц/4820/231/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 ,

представника позивачки ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/7381/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року (суддя Чевелюк З.А., повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Управляюча муніципальна компанія «Озерна» Хмельницької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

19 березня 2019 року ОСОБА_4 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що вона з 18 липня 1985 року зареєстрована та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . На спірній житловій площі зареєстрований ОСОБА_1 , який протягом 30 років не проживає в квартирі, не несе витрати на її утримання. Особистих речей відповідача в квартирі немає. Факт його непроживання підтверджується актами від 19.10.2017 року, 21.03.2018 року, 24.04.2018 року, 24.02.2019 року, складеними комісією Комунального підприємства «Управляюча муніципальна компанія «Озерна» Хмельницької міської ради та показами свідків. Домовленості або ж договору щодо проживання ОСОБА_1 на спірній житловій площі немає. Будь-яких заяв до ЖЕКу чи інших установ з приводу непроживання в квартирі з поважних причин відповідач не подавав. Перешкоди у користуванні житлом вона не чинить. ОСОБА_1 добровільно визначив собі інше місце проживання разом з членами своєї сім`ї. Вона несе витрати по утриманню квартири і позбавлена можливості оформити субсидію в зв`язку з реєстрацією відповідача.

Тому, позивачка просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність судового рішення. При вирішенні спору не враховані роз`яснення, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», де зазначено, що у вказаних справах необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки (6 місяців). Суд не взяв до уваги, що позивачка створила йому перешкоди у користуванні квартирою шляхом заміни замка вхідних дверей, що є поважною причиною непроживання у квартирі. Зміст цієї обставини не змінюється в залежності від тривалості непроживання в квартирі, її дія не припиняється внаслідок незвернення до правоохоронних органів. Рішення суду не містить визначення початку строку його не проживання на спірній житловій площі. Позов поданий до суду 19 березня 2019 року. Позивачка мала би довести обставини непроживання у квартирі без поважних причин у період з 28 вересня 2018 року.

У відзиві представник ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 і його представник апеляційну скаргу підтримали. Представник позивачки визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_5 договір найму квартири АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат житловою площею 37,74 кв.м, на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №547 від 24 травня 2007 року був переоформлений на доньку ОСОБА_4

Позивачка зареєстрована та проживає в квартирі з 18 липня 1985 року.

Спірна квартира є місцем реєстрації брата позивачки ОСОБА_1 .

Сторони не є членами сім`ї один одного, будь-яких усних домовленостей чи письмових договорів щодо користування квартирою не укладали.

Відповідач без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі понад десять років і не несе витрати на її утримання.

У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 без поважних причин не проживає в квартирі понад строк, передбачений ст. 71 ЖК Української РСР, протягом якого при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

На підставі ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 ЖК Української РСР якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

В силу ч. 1 ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статтей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

З метою забезпечення єдності судової практики у спірних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року за результатом розгляду справи №490/12384/16-ц сформував висновок про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Зазначений висновок апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт непроживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами обстеження від 21 березня 2018 року, 24 квітня 2018 року, 19 жовтня 2018 року, 24 лютого 2019 року, складеними комісією Комунального підприємства «Управляюча муніципальна компанія «Озерна» Хмельницької міської ради за участю сусідів Хмари В.М., Хмари Т . С., Малюкової Л. П .

В суді першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили обставини, викладені в актах - непроживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 понад 20 років та пояснили, що останній залишив квартиру після одруження з власної волі. Будь-які перешкоди у користуванні квартирою з боку ОСОБА_4 відсутні.

Відомості про здійснення відповідачем витрат з утримання спірної квартири матеріали справи не містять. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що не ніс таких витрат, оскільки не проживав на житловій площі.

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_3 та інше нерухоме майно - гараж АДРЕСА_5 і земельна ділянка по АДРЕСА_4 , кадастровий номер 0:16:006:0116.

Пояснення ОСОБА_1 про оренду іншого житла не підтверджені належними доказами. Показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження зазначеної обставини.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги пояснення відповідача про вчинення позивачкою перешкод у користуванні квартирою, оскільки вони не підтверджені доказами.

ОСОБА_1 вважає перешкодою у користуванні квартирою зміну замка вхідних дверей.

Проте, на протязі тривалого часу він не вчиняв будь-яких дій щодо захисту свого порушеного права.

ОСОБА_4 не заперечує зміну замка вхідних дверей квартири у зв`язку з виниклою потребує внаслідок його тривалого використання.

Установивши, що відповідач не є членом сім`ї позивачки як наймача спірної квартири, не проживає у спірній квартирі більше десяти років без поважних причин, не зберігає там свого майна, не здійснює витрати на її утримання, що свідчить про втрату інтересу до цього житлового приміщення як до постійного місця проживання, а домовленості про користування квартирою у сторін немає, суд першої інстанції, врахувавши правовий висновок суду касаційної інстанції, ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позову.

У зв`язку із наведеними обставинами, доводи апеляційної скарги на спростування висновків суду про існування перешкод у користуванні спірною квартирою внаслідок зміни замка вхідних дверей підлягають відхиленню.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить посилання на докази на підтвердження обставин вимушеного залишення квартири, перешкод у користуванні нею з боку позивачки та (або) іншої протиправної поведінки, що обмежувала його право користування житлом чи існування інших поважних причин нездійснення користування спірною квартирою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не містить визначення початку строку його не проживання в квартирі, не спростовує правильний висновок суду.

ОСОБА_1 не заперечує того, що не проживає в квартирі з 90-х років. Після її залишення до жилого приміщення не повертався, у тому числі й після переоформлення на ОСОБА_4 договору найму квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №547 від 24 травня 2007 року.

Порушень процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта