Справа № 357/4037/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_3 , третя особа: Гуманітарний відділ виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 31 січня 2019 року ОСОБА_2 , доньку чоловіка позивачки, визнано такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 та 13 лютого 2019 року ОСОБА_2 , без згоди позивачки, зареєструвала його в квартирі останньої. Факт реєстрації відповідача за зазначеною адресою створює для позивачки ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном, а тому просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. від 07.05.2019 року у вказаній справі відкрито провадженна за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. від 08.08.2019 року задоволено клопотання представника третьої особи Луценко О .І. про відвід судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 року, у зв`язку із відводом судді Бондаренко О.В., справу передано до провадження судді Кошеля Б. І.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року вказану справу прийнято до провадження судді Кошеля Б. І. та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідачка 03 жовтня 2019 року надала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що довгий час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що позивачка чинила перешкоди у здійсненні свого права щодо користування вказаним приміщенням, а саме: вчиняла сварки, викидала її речі з квартири, змінила замки у дверях. Це все призвело до того, що вона змушена жити у найманій квартирі. Зазначила, що на даний час свого житла вона не має, що не дає змоги зареєструвати сина, окрім як за адресою АДРЕСА_2 . А тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа 25 вересня 2019 року направила пояснення щодо позову та 21 січня 2020 року додаткові пояснення по справі, в яких проти задоволення позову заперечувала, у зв`язку з тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що мати малолітньої дитини має у власності житлову будівлю чи його частину, що у подальшому дало б можливість прописати там свого сина. Оскільки залишення дитини бездомною не допускається і є грубим порушенням норм чинного законодавства, просить відмовити в задоволенні позову.

03 жовтня 2019 року Гуманітарний відділ виконавчого комітету Узинської міської ради подав клопотання про витребування цивільної справи за №357/11843/18 для огляду в судовому засіданні, яке протокольною ухвалою суду від 21 січня 2020 року було задоволено.

17 січня 2020 року представник Гуманітарного відділу виконавчого комітету Узинської міської ради Луценко О.І. подала клопотання про заміну належної сторони, в задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 21 січня 2020 року було відмовлено.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник Гуманітарного відділу виконавчого комітету Узинської міської ради Луценко О.І. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участи, при вирішенні спору просила врахувати надані нею пояснення на позовну заяву.

Відповідачка до суду не з`явилась, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є власником вказаної квартири на підставі договору дарування від 19.10.2000 року зареєстрованого за № 1-4215, зареєстрованого 07.11.2000 року в Білоцерківському МБТІ у книзі № 22, за реєстровим № 3000, що підтверджено матеріалами справи.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2019 року ОСОБА_2 , визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

13 лютого 2019 року ОСОБА_2 , зареєструвала у спірній квартирі свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на 14 березня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 10).

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Судом встановлено і таке не заперечується відповідачем у відзиві, що на час народження та реєстрації її сина ОСОБА_3 а ні вона, а ні її чоловік у квартирі АДРЕСА_1 не проживали і її власниками не були.

Факт не проживання ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 підтверджується також довідкою про фактичне місце не проживання №11-14/1091 від 04.04.2019 року, виданою Виконавчим комітетом Узинської міської ради та актом про фактичне місце не проживання від 04.04.2019 року, складеного Виконавчим комітетом Узинської міської ради.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Положеннями статті 64 ЖК УРСР 1983 року передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР 1983 року припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При цьому необхідно зазначити, що права дитини ОСОБА_3 на користування спірною квартирою є похідними від права його матері ОСОБА_2 , яка рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2019 року визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 счня 2019 року у справі №357/11843/18 було встановлено, що фактичне місце проживання ОСОБА_2 . АДРЕСА_3 .

Разом з тим, з наданого актового запису про шлюб №726 від 23 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 , який відповідно до актового запису про народження дитини №624 від 07 лютого 2019 року є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене підтверджується листом Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану №16.2-30/5200 від 19.11.2019.

Посилання представника третьої особи Гуманітарного відділу виконавчого комітету Узинської міської ради Луценко О.І. на те, що в разі задоволення позову буде порушено право малолітнього ОСОБА_3 на житло є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що батько малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , в якому зобов`язаний забезпечити право свого сина на житло, а мати, як вже зазначалось, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож, враховуючи вік малолітньої дитини, обов`язок батьків забезпечити належні умови для проживання та розвитку своєї дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог власника квартири, в якій батьки малолітньої дитини не зареєстровані та фактично не проживають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №752/10529/16-ц.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель