Номер провадження: 22-ц/813/3122/20
Номер справи місцевого суду: 520/9674/19
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара Олексія Миколайовича про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення тимчасової споруди, скасування реєстрації права власності, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Васильків О.В. 11 травня 2019 року у м. Одеса,-

встановила:

У травні 2019 року Одеська міська рада звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Державного реєстратора комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Бондара О.М. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення тимчасової споруди, скасування реєстрації права власності (а.с. 3-13).

Одночасно, позивач звернувся із заявою про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. 45-48).

В обґрунтування заяви Одеська міська рада зазначила, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нерухомого об`єкта магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , однак, з нею було укладено лише договір на право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності до 08 грудня 2018 року. Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за відповідачем зареєстровано на підставі технічного паспорту, виданого ПП «УКРЕЛТРАНС» 07 грудня 2017 року, акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, виданого 19 січня 1998 року інспекцією Держархбудконтролю. Однак, ані Одеська міська рада, ані її уповноважені органи земельну ділянку за вказаною адресою відповідачу чи третім особам у власність чи користування не надавали.

Також представник Одеської міської ради посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь територіальної громади м. Одеси, а також призвести до порушення прав третіх осіб, на користь яких можуть бути відчужені вищезазначені об`єкти нерухомості.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2019 року заяву Одеської міської ради про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на нежитлову будівлю магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, індексний номер: 38688971, номер запису про право власності: 23896729. Заборонено суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірну нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, індексний номер: 38688971, номер запису про право власності: 23896729 (а.с. 50-51).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою у задоволенні заяви Одеської міської ради про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не послався на жоден доказ, який би вказував на те, що відповідач здійснює дії, які можуть вплинути на можливість виконання рішення суду (а.с. 52-53).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно вимог ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. Вказане зумовлене тим, що у разі подання заяви про забезпечення позову до відкриття провадження у справі у суду немає жодних відомостей про характер правовідносин, які можуть стати в майбутньому предметом судового розгляду, та й справа як така відсутня.

Однак, враховуючи, що у даному випадку заява про забезпечення позову була подана одночасно із позовною заявою, суд першої інстанції першочергово повинен був вирішити питання, чи підсудна дана справа цьому суду, чи відповідає позовна заява вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, та, відповідно, чи є можливість відкриття провадження у справі, і вже у випадку позитивного вирішення вказаного питання, розглядати доцільність вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення, подану одночасно із позовною заявою, раніше ніж вирішив питання про відкриття провадження у справі, дійшов передчасного висновку про необхідність її задоволення, а також порушив встановлений законом процесуальний порядок розгляду такої заяви. Так, у даному випадку, судом у першу чергу необхідно було вирішити питання про можливість відкриття провадження у справі, і, разі відкриття провадження у справі, вирішувати питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2019 року про застосування заходів забезпечення позову підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви Одеської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 28 січня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе