Справа № 346/4914/19
Провадження № 2/346/342/20
21 січня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що є власником житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнопро реєстрацію права власності від 06 вересня 2019 року, а також копією технічного паспорта.
Вказує, що на даний час у будинку зареєстровані: вона, позивач ОСОБА_1 ; її чоловік ОСОБА_3 ; її дочка ОСОБА_4 ; онук ОСОБА_5 ; зять ОСОБА_2 .
Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 фактично припинив відносини з її дочкою та з вересня 2011 року не проживає в її житловому будинку. Відповідач самостійно покинув її житловий будинок та переїхав проживати до своїх батьків по АДРЕСА_2 ,де і проживає по сьогоднішній день .
Відповідач ОСОБА_5 добровільно відмовляється знятися із реєстрації за місцем проживання, що спричиняє їй додаткові незручності. Участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів відповідач не приймає.
Той факт, що відповідач зареєстрований у її, позивача будинку , позбавляє її можливості отримати державні субсидії по сплаті комунальних послуг
Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , позовні вимоги просить задовольнити
Відповідач в судове засідання не з явився, про день, час та місце слухання справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав .
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Врахувавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновків.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні.
У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.
У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.
У пункті 39 ППВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК, тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 вересня 2019 року житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 зареєстрований за позивачем ОСОБА_1 , що стверджується і технічним паспортом (а.с.8,10-13)
Відповідно до довідки № 659 від 22.08.2019 р., виданої Нижньовербізькою сільською радою ОТГ за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 ; її чоловік ОСОБА_3 ; її дочка ОСОБА_4 ; онук ОСОБА_5 та зять ОСОБА_2 .(а.с.9)
Відповідно до Акту комісії Нижньовербізької сільської ради ОТГ від 11.11.2019 ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає більше 8 років (а.с.36)
Отже, в спірному будинку на даний час зареєстрований відповідач ОСОБА_5 який більше 8 років в будинку не проживає. Наявність зареєстрованого відповідача у вищезгаданому житлі позивача, не дає останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись своїм майном.
Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 закону «Про власність»).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами стст.16, 386, 391 ЦК України.
Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .
Питання судових витрат, що в даному спорі становлять сплату судового збору в сумі 768,40 грн. , суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі наведеного та ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 247, 268, 282, 284, 294 ЦПК України,-
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:
ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1
Суддя Беркещук Б. Б.