РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
За участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 позивач звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом і просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 .
На час смерті матері позивач хоча і була зареєстрована за іншою адресою, однак фактично проживала разом із матір`ю із березня 2008 і по день смерті, враховуючи похилий вік спадкодавця і неможливість самостійно себе обслуговувати. Факт фактичного проживання спадкодавця із ОСОБА_1 підтверджується актом від 24.12.2015, складеним центром обслуговування абонентів № 1 міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ».
На виконання свого цивільного обов`язку та з метою належного оформлення права власності на спадкове майно, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Задачиної Н.В. із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка складалась із квартири АДРЕСА_1 .
За результатами розгляду поданих документів, позивачем було отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказана відмова була вмотивована неможливістю безспірного встановлення факту родинних зв`язків між позивачем та спадкодавцем, так як у спадкоємця прізвище в українській транскрипції було зазначено як Мала, у той час, як у спадкодавця в Українській транскрипції прізвище зазначено як ОСОБА_3 , а крім того ще однією із підстав для відмови було зазначено відсутність факту сумісного проживання заявника (позивача) із спадкодавцем, оскільки на день смерті матері позивач ОСОБА_1 та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами.
Для підтвердження факту родинних відносин, позивач звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, і факт родинних відносин ОСОБА_1 та спадкоємця ОСОБА_2 було встановлено відповідним рішенням суду.
На даний час, основною перешкодою для оформлення права власності на успадковане майно є неможливість у позасудовому порядку довести факт сумісного проживання позивача із спадкодавцем.
Оскільки ОСОБА_1 в порядку спадкування набула право власності на майно належне її матері, однак не може його зареєструвати та у повній мірі реалізувати свої права як власника майна, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.
В судове засідання представник позивача адвокат Доценко Н.М. не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. На задоволенні позовних вимог наполягає.
Запорізька міська рада, в особі представника Борзенко Г.В., 02.12.2019 звернулася до суду із відзивом на позовну заяву, відповідно до якого просить розглянути справу за відсутності представника та ухвалити рішення у справі у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі у віці 88 років померла ОСОБА_2 , про що також складено відповідний актовий запис за № 2109, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.
Згідно довідки про причину смерті № 131, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: ішемічний інфаркт головного мозку та мозочка внаслідок ембології церебральних артерій (13.03.2015).
31.03.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського округу Задачиної Н.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу за № 10 за 2016 р.
22.04.2016 приватним нотаріусом Запорізького міського округу Задачиною Н.В. винесено постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на ст.ст. 1269, 1270 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 6, 68 Закону України «Про нотаріат» та на п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Факт того, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, ухваленого 03.07.2017 у цивільній справі № 331/4097/17 провадження 2о/331/88/2017, набрало законної сили 14.07.2017 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до приписів ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Дослідженими матеріалами спадкової справи встановлено, що інші спадкоємці, окрім позивача у справі після померлої ОСОБА_2 відсутні.
Належність спірного майна спадкодавцеві на час його смерті підтверджується свідоцтвом № 1156 про право власності на житло.
В поданій до суду позовній заяві позивач пояснила, що починаючи з березня 2008 в і до дня смерті спільно постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки остання була її матір`ю та потребувала стороннього догляду та допомоги.
Вказані обставини підтверджується актом від 24.12.2015, складеним центром обслуговування абонентів № 1 міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ», з якого вбачається, що позивач дійсно постійно проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , до дня її смерті спільно.
Суд вважає за доцільне покласти в основу рішення саме акт центру обслуговування абонентів № 1 міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ, оскільки відсутні підстави ставити під сумнів істинність факту, повідомленого у даному документі. Даних про яку-небудь зацікавленість осіб, які склали акт від 24.12.2015 року судом не вбачається.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно чч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд приходить до переконання про те, що позивачем доведено, що вона з березня 2008 проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , тобто і на час відкриття спадщини, на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відтак позивач є таким, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , як така, що постійно проживала разом із нею, на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері, інших спадкоємців не має, а тому вважає, що вона має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності за нею на нерухоме майно, оскільки це зачіпає її права як спадкоємця та майбутнього власника цього нерухомого майна.
Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право на спадкове майно (квартиру), в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
У пункті 9 частині 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 247, 10-13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Запорізька міська рада, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206 .

Суддя І.П. Соболєва