Справа № 635/41/20
Провадження № 2/635/1221/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Папай С.О.,

секретар судових засідань Калягіна М.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - Папай Сергій Олександрович ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарев Віталій Миколайович,

третя особа - Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарев Віталій Миколайович, Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації про визнання договору дарування недійсним та скасування правової реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарев В.М., Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації, яким просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 березня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М., реєстровий № 252; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 344412604 від 23 березня 2017 року, номер запису про право власності 1959268.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою ДНК Харківського району Харківської області 05 вересня 2001 року, р.№1 -1506. Позивач зазначає, що є він внуком ОСОБА_5 та спадкує після її смерті за правом представлення, оскільки його батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ще до смерті своєї матері ОСОБА_5 . Також спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_3 , відповідачка по справі. Інші спадкоємці відсутні. Після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де і дізнався, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вже належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лазаревим В.М., реєстраційний номер 252. Позивач вважає, що вказаний договір дарування від 23 березня 2017 року є недійсним, волевиявлення ОСОБА_5 на укладання договору дарування не було вільним та не відповідало її волі, оскільки вона не мала наміру передавати належний їй житловий будинок у власність відповідачу. У позивача з бабусею були гарні сімейні стосунки і вона неодноразово говорила, в тому числі і після оформлення договору дарування 23 березня 2017 року, що після її смерті саме позивач буде власником будинку, що вона йому його «дарує». Житловий будинок, який є предметом договору дарування, був єдиним місцем проживання ОСОБА_5 , фактичної передачі житлового будинку не відбулося, вона продовжила проживати в будинку та сплачувати комунальні послуги. У зв`язки з чим, позивачу не було відомо про укладання договору дарування житлового будинку. Позивач вважає, що правочин був вчинений його бабусею ОСОБА_7 під впливом помилки, а саме через неправильне сприйняття ОСОБА_5 фактичних обставин правочину, прав та обов`язків сторін, що вплинуло на її волевиявлення. ОСОБА_5 була людиною похилого віку, хворіла, та вже не могла в повній мірі розуміти значення всіх юридично значимих дій. Через вади зору не могла самостійно прочитати договір дарування. Крім того, ОСОБА_7 знаходилась в тяжкому психологічному стані через смерть її сина ОСОБА_6 , що також могло стати підґрунтям для помилкового укладання договору дарування будинку.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

26 лютого 2020 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Папай С.О. подано відзив на позовну заяву, в якій він просив в позові відмовити, посилаючись на те, що договір дарування житлового будинку укладений з дотриманням вимог чинного законодавства. Крім того, зазначив, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом. У встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 . Таким чином, спадкування відбулося за заповітом, а не законом як стверджує позивач. Отже, позивач не є спадкоємцем за правом представлення, а тому не має права на спадкування.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про призначення комплексної судово-медичної експертизи, задоволено клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_2 , його представник - адвокат Молокосусов В.Є. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Папай С.О. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарев В.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, від завідувача сектору державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Боклаг С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 05 вересня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1506, належав ОСОБА_5 .

За заповітом, посвідченим 01 вересня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С., зареєстрованим в реєстрі за №1377, ОСОБА_5 усе належне їй майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_3 .

Згідно договору дарування, посвідченого 23 березня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мазаревим В.М., зареєстрованого в реєстрі за №252, ОСОБА_5 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 прийняла належний ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 05 червня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Як вбачається з інформації Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 10 січня 2020 року за вих.№ 30/02.14, після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається із компенсаційного рахунку 1997 року в АТ «Ощадбанк». На все спадкове майно, спадкодавця залишила заповіт, посвідчений 01 вересня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за р. № 1377 на ім`я дочки ОСОБА_3 .

У шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_5 до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися її донька - ОСОБА_3 та внук ОСОБА_2 .

Син ОСОБА_5 та батько позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 11 січня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачено частиною першою статті 1222 ЦК України.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

За частиною статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Спадкування у випадку сперті спадкодавця до відкриття спадщини регулюється статтею 1266 ЦК України.

Відповідно до статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця, що помер до відкриття спадщини.

У цивільному праві спадкування за правом представлення визначається як особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, але ніяк не самостійна підстава чи вид спадкування.

При спадкуванні за правом представлення діють всі правила спадкування за законом, включаючи черговість закликання до спадщини (стаття 1258 ЦК України).

Частиною 1 стаття 1241 ЦК України визначені особи, які мають право на обов`язкову частку, та спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Це малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки.

Слід зазначити, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, є вичерпним.

Право на обов`язкову частку належить конкретній особі, яка була жива на час відкриття спадщини, та прийняла таку спадщину.

Виходячи із аналізу вище наведених норм, слід дійти висновку, що особи, які спадкують за правом представлення, не мають права спадкувати обов`язкову частку, яка належала їх померлому родичу (стаття 1241 ЦК України).

Отже, з огляду на те, що спадкування після смерті ОСОБА_5 відбувалось за заповітом, заповіт ОСОБА_5 не визнаний недійсним, ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 як спадкоємець за законом за вказаних обставин відповідно до вимог статті 1223 ЦК України не одержує право на спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і необхідність відмови в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 5 статті 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивач не є стороною договору дарування житлового будинку, під час судового розгляду встановлено, що останній як спадкоємець за законом не одержує право на спадкування майна після смерті ОСОБА_5 , суд доходить висновку, що порушення договором майнових прав та інтересів, про яке стверджує позивач, не є реальним та обґрунтованим.

За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лазарев Віталій Миколайович, Відділ державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації про визнання договору дарування недійсним та скасування правової реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18 грудня 2020 року.

Суддя І.В. Березовська