Головуючий суду 1 інстанції - Шубочкіна Т.В.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 428/6032/20
Провадження № 22-ц/810/823/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Карташова

за участю секретаря: Пономарьової В.С.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке обєднання Азот»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Шубочкіної Т.В.

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначила, що вона перебувала в трудових відносинах Приватним акціонерним товариством Сєвєродонецьке об`єднання «Азот» (далі- ПРАТ «Азот»). 07 жовтня 2017 року позивачку звільнено за п. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці, наказ про звільнення № 0218-КП від 07 червня 2017 року.

На час звільнення відповідач мав заборгованість по виплаті позивачці заробітної плати, яка складала 19605,50 грн.

Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 серпня 2018 року по справі № 428/7797/18 стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивачки суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 19605,50 грн, яка була виплачена лише 26 травня 2020 року. Посилаючись на ст117 КЗпП України просила суд стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 116349,40 грн.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської від 01 жовтня 2020 року заявлені вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ПрАт «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2017 року по 25.05.2020 року, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 50000, 00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 499, 99 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відступаючи від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не в кожному випадку суд має зменшувати відшкодування, а лише за певних умов, які мають бути зазначені в мотивувальній частині рішення. В мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом не зазначені умови, які вплинули на прийняття рішення про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки при розрахунку та визначення його остаточного розміру.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції неправильно тлумачить правову позицію. Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: позивачку було звільнено з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 07.06.2017 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідач в день звільнення не провів повного розрахунку з позивачкою, жодних доказів на підтвердження поважних причин несвоєчасного розрахунку з позивачем при звільненні відповідачем не надано.

Згідно із випискою з банківського рахунку позивача в АБ «Кліринговий Дім» від 26.05.2020 року на рахунок позивачки 26.05.2020 року була перерахована сума заробітної плати в розмірі 19605,50 грн.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні. Розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 08.06.2017 року по 25.05.2020 року, виходячи із середньогодинної заробітної плати 21, 50 грн, середньомісячного числа робочих годин позивача, що складає згідно довідки, наданої відповідачем 155,4 робочих годин. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 118907,90 грн.

Визначаючи розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд врахував загальний розмір заборгованості із невиплаченої заробітної плати у розмірі 19605,50 грн, не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, врахував висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц та дійшов висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача до 50000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України зазначив, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі№ 761/9584/15-ц, у якій було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд врахував спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, обставини справи та на підставі встановленого дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50000, 00 грн.

Суд першої інстанції правильно застосував статтю 117 КЗпП України, повно та всебічно дослідив обставини, які входять до предмета доказування, підстави для скасування вказаного рішення суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги таких висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними, власного тлумачення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Дата складання повного тексту постанови - 17 грудня 2020 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов