Провадження №2/523/1012/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мица А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4, Суворовського районного центру зайнятості Одеського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманого матеріального забезпечення

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з позовом про стягнення з відповідача, на користь Суворовського районного центру зайнятості, незаконно отримані кошти в сумі 72429,23 грн.

Позов мотивується тим, що відповідач тричі (13.01.2019, 30.01.2012, 12.02.2014) звертався в центр зайнятості щодо отримання соціальних послуг за допомогою у працевлаштуванні. Центр зайнятості за кожним зверненням надавав відповідачу статус безробітного та призначав виплату допомоги по безробіттю.

За період 13.01.2009 року по 19.02.2010 року виплачено 16155,61 грн. допомоги. За період з 30.01.2012 року по 24.10.2012 року виплачено 12282,41 грн. За період з 12.02.2014 року по 30.12.2014 року виплачено 43991,21 грн.

У зв`язку з надходженням та обміном масивів бази інформації стало відомо, що з 12.11.2004 року по 16.07.2014 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №82 від 27.03.2015 року встановлено безпідставність вищевказаних виплат відповідачу. При зверненні до центру зайнятості відповідач власним підписом засвідчував факт, що він не зареєстрований як фізична особа-підприємець, тобто надав недостовірні відомості, чим порушив вимоги ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Підставою звернення до суду є положення ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст.1212, 1213 ЦК України.

Відповідач надав відзив на позов, у якому зазначив, що 12.11.2004 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець. У 2005 році вирішив припинити свою підприємницьку діяльність та звернувся до державного реєстратора з нотаріально завіреною заявою від 23.09.2005 року про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

Державний реєстратор 23.09.2005 року передав органам державної влади, зокрема ДПІ у Суворовському районі м.Одеси, повідомлення про внесення рішення ФОП про припинення підприємницької діяльності. Зазначене підтверджується листом ДПІ у Суворовському районі м.Одеси від 10.11.2015 року №12607/9/15-54-11-01.

Також, відповідач 29.09.2005 року подав до ДПІ у Суворовському районі м.Одеси заяву про зняття з обліку.

Зазначене унеможливлює подання будь якої звітності до контролюючого органу, а відтак і підприємницьку діяльність.

Відповідач вважає, що твердження позивача про виявлення факту наявності статусу ФОП шляхом обміну інформаційними базами (ЄІАС) є хибним, так як зазначену інформаційно-аналітичну систему запроваджено у 2003 році, а з 2011 року впроваджено нову версію (ЄІАС.NET).

При належному виконанні функціональних обов`язків посадовими особами позивача Центру зайнятості, відповідач мав всі можливості встановити наявність обставин, що впливають на умови надання допомоги по безробіттю і прийняти відповідне рішення щодо набуття такого статусу.

Відповідач тричі звертався з заявами до позивача та тричі проводилась перевірка підстав надання допомоги. Невиконання вимог Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України, ДПА України від 13.02.2009 року №60/62 не може бути підставою для притягнення до відповідальності особи, стосовно якої проведена така перевірка.

Отже, в діях відповідача відсутнє умисне невиконання ним обов`язків та зловживання ними при поданні заяв до позивача про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю в 2009,2012 та 2014 роках.

Судом встановлено:

12.12.2004 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець.

У 2005 році вирішив припинити свою підприємницьку діяльність та звернувся до державного реєстратора з нотаріально завіреною заявою від 23.09.2005 року про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності, надавши при цьому документ що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності (а.с.62,63).

Інших дій від особи, відповідно до ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції на момент подачі документів про припинення діяльності ФОП) не вимагалось.

Суду не надано доказів що державним реєстратором направлялось заявнику повідомлення про залишення заяви без розгляду, що передбачено п.6 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції на момент подачі документів про припинення діяльності ФОП).

Державний реєстратор 23.09.2005 року передав органам державної влади, зокрема Фонду соціального страхування у Суворовському районі м.Одеси, повідомлення про внесення рішення до Єдиного державного реєстру про припинення підприємницької діяльності ФОП (а.с.64).

20.01.2009 року, 06.02.2012 року та 12.02.2015 року позивач звертався до ЦЗ Суворовського району м. Одеси із заявами про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в яких зазначив, що він не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує.

За результатом розгляду поданих заяв, на підстав наказів №НТ090120 від 20.01.2009 року, №НТ120206 від 06.02.2012 року, №НТ120217 від 17.02.2014 року ОСОБА_1 було надано статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

За період з 20.01.2009 року по 19.02.2010 року відповідачу було виплачено 16 155,61 грн., за період з 06.02.2012 року по 24.10.2012 року 12 282,41 грн., за період з 12.02.2014 року по 30.12.2014 року 43 991,21 грн., а загалом 72429,23 грн.

У відповідності до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 60/62 від 13.02.2009 року, Позивачем проведено перевірку, складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №82 від 27.03.2015 року. На підставі вказаного Акту розслідування, відповідно до п. 6.14 Порядку № 307 від 20.11.2000 року, ЦЗ Суворовського району м. Одеси 30.03.2015 року видано наказ № НТ150330 про повернення коштів в розмірі 72 429,23 грн.

Підставою розслідування та складення Акту був витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який надійшов до позивача 26.03.2015 року (а.с.172).

В зазначеному витягу вказано дата державної реєстрації відповідача як ФОП 12.11.2004 року. Також вказана дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП 16.07.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.3 6 Закону України №1533 застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з пп. б ч.3 ст.1 Закону України Про зайнятість населення громадяни, які забезпечують себе роботою самостійно, у тому числі підприємці, належать до зайнятого населення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України №1533 загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з пп. 8 п. 1 ст. 31 Закону України №1533 виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України №1533 сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з п.6.14 Порядку № 307 якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції на момент подачі документів про припинення діяльності ФОП), державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП проводиться у разі прийняття цією особою рішення про припинення діяльності.

Згідно ст.47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції на момент подачі документів про припинення діяльності ФОП), для внесення до Єдиного державного реєстру запису щодо припинення діяльності ФОП, підприємець повинен подати державному реєстратору нотаріально посвідчену заяву про припинення підприємницької діяльності та документ що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності. Державному реєстратору забороняється вимагати додаткові документи. Про залишення поданих документів без розгляду державний реєстратор повідомляє заявника повідомленням. Державний реєстратор, за відсутності підстав для залишення документів без розгляду, зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цих документів внести до Єдиного державного реєстру запис про рішення щодо припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльностіта передати органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про внесення такого запису. Строк державної реєстрації припинення діяльності не повинен перевищувати два робочих дні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З огляду вищенаведеного суд робить висновок, що позивач не довів наявність рахункової помилки у призначені допомоги відповідачу та недобросовісності з його боку.

Відповідач звернувся до відповідних органів влади із своїм рішенням про припинення діяльності, виконав вимоги Закону щодо надання відповідних документів та правомірно сподівався на виконання своїх обов`язків посадовими особами щодо внесення відомостей до Єдиного державного реєстру.

Позивачем не доведено, що відповідач у періоди: з 20.01.2009 року по 19.02.2010 року, з 06.02.2012 року по 24.10.2012 року, з 12.02.2014 року по 30.12.2014 року здійснював діяльність ФОП або був працевлаштований в інший спосіб.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення ЄСПЛ у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії»).

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»).

Отже в цих рішеннях ЄСПЛ йдеться про дотримання принципу «належного урядування». Він передбачає, що особа-суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки (рішення ЄСПЛ «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24 червня 2003 року).

Загалом, до правовідносин підлягає застосування положень ст. 1215 ЦК України, а отже позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 4, Суворовського районного центру зайнятості Одеського обласного центру зайнятості, до ОСОБА_1 про стягнення суми незаконно отриманого матеріального забезпечення.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2020 року.

Суддя