Ухвала

Іменем України

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 643/4061/17

провадження № 61-18073ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, Московський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Бровченка І. О., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт визнання батьківства ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записати батька ОСОБА_4 в актовому записі про народження дитини.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 , батьком якої є ОСОБА_4 . На момент народження дочки заявник із останнім у шлюбі не перебувала. При реєстрації дитини в органах реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 не було у місті, оскільки він був на заробітках. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. За життя він визнавав себе батьком дитини, весь час жили разом, віддавав гроші на витрати сім`ї, у вільний час гуляв з дочкою, фотографувався з нею.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 повернуто заявнику.

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року, яка викладена російською мовою.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року вказану касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 17 січня 2020 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали, зокрема надати касаційну скаргу, викладену державною (українською) мовою.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: касаційна скарга, викладена державною (українською) мовою, разом із копіями відповідно до кількості учасників справи.

Таким чином недоліки касаційної скарги усунуті.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції, у якому заявник просить поновити їй строк на касаційне оскарження та вказує на те, що вперше вона звернулася із касаційною скаргою у цій справі 03 жовтня 2019 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, проте помилково подала касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції, у зв`язку із чим у відкриті касаційного провадження було відмовлено.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявницею обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, а саме: заявниця вперше оскаржила рішення у справі протягом визначено процесуальним законом строку, проте не зазначення у касаційній скарзі про одночасне оскарження з рішенням суду першої інстанції ухвали апеляції стало підставою для відмови у відкритті касаційного провадження щодо перегляду рішення першої інстанції. Заявниця протягом незначного строку після отримання ухвали суду касаційної інстанції вдруге звернулась із касаційної скаргою, вже зазначивши про оскарження ухвали суду апеляційної інстанції. Такі обставини у своїй сукупності суд визнає поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження, відповідно вважає, що наявні підстави для його поновлення.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII, яким Конституцію України доповнено статтею 131-2.

Так, згідно із частиною третьою статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року представництво відповідно до пункту 3 статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Із змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що провадження у цій справі розпочато після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», тобто після 30 вересня 2016 року, відтак відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 «Перехідні положення» Конституції України представництво сторін у даній справі у суді апеляційної інстанції відповідно до пункту 3 статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України з 01 січня 2018 року повинно здійснюватися виключно адвокатами.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо: апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у вересні 2018 року і до апеляційної скарги не надано доказів на підтвердження повноважень адвоката, вказана справа не є малозначною у розумінні ЦПК України, тому суд апеляційної інстанції правильно застосував норму пункту 1 частини п'ятої статті 357 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення апеляційної скарги заявникові, оскільки така скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.

Доводи касаційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Таким чином, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , строк на касаційне оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Управління Пенсійного фонду України в Московському районні м. Харкова, Московський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту визнання батьківства, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик