Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 грудня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді -Гуденко О.А.

з участю секретаря - Дудник Г.С.,

без участі сторін,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя - автомобіля марки Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 , визнавши за кожним право на 1/2 частини автомобіля та присудити ОСОБА_2 грошову компенсацію від ОСОБА_1 в розмірі 54112,50 грн. взамін належної ОСОБА_2 1/2 частини вказаного автомобіля.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 28 вересня 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль марки Фіат Пунто, н/з НОМЕР_2 за 4400 Євро. В жовтні 2019 року вони фактично припинили шлюбні відносини, згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто.

У зв`язку з необхідністю поділу вказаного майна та неможливістю виділити окремі частки в натурі, сторони не можуть дійти згоди з приводу отримання грошової компенсації вартості частки автомобіля, який належить їм на праві сумісної власності, відповідачка утримує у себе автомобіль та чинить йому перешкоди у доступі до автомобіля. Позивач просив в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного атвомобіля та присудити відповідачці половину вартості автомобіля від його ринкової вартості. Вважає, що оскільки має посвідчення водія та використовує автомобіль для роботи , автомобіль повинен бути залишений у його особистій власності.

Також просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн., що підтверджується Договром, квитанцією про сплату№14977 від 25.11.2019 року та Актом виконаних робіт , зя ких 500 грн за складання позовної заяви та 4000 грн за участь при розгляді справи у суді.

13.03.2020 року ОСОБА_2 надала суду зустрічну позовну заяву, в якій просила суд визнати за нею право власності на автомобіль Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 , 2011 р.в. та присудити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості автомобіля в розмірі 54112,50 грн. та стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості грошових заощаджень в сумі 1250 євро та 1350 дол. США, що еквівалентно 71350 грн.

В обгрунтування позову посилається на те, що їх сіпльний син ОСОБА_4 з моменту припинення шдлюбних відносин у вересні 2019 року і по теперішній час перебуває на її утриманні. В період перебування у шлюбі за спільні кошти ними був придбаний автомобіль Фіат Пунто 2011 року випуску за 4400 грн.

Також за час шлюбу були набуті грошові заощадження у вигляді 2500 Євро та 2700 доларів США, які відповідач забрав, коли покинув сім`ю.

Зазначає, що вказаний автомобіль дійсно є спільною сумісною власністю подружжя та неподільним майном , тому кожному з подружжя належить по 1/2 автомобіля.

Оскільки позивачка має посвідчення водія та використовує даний автомобіль для пересування з маленькою дитиною ( лікарня, дитячий садок тощо), вважає за доцільне залишити автомобіль у її власності з виплатою компенсації відповідачу.

Протокольною ухвалою від 16.03.2020 р. вказану зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду.

13.04.2020 року позивач за первісним позовом надав суду відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначає, що автомобьіль потрібен йому для того, щоб добиратися до місця роботи в с.Калинівка Єланецького районц Миколаївської області, також він використовує атвоомбіль для роботи, перевозить на ньому обладнання. Дружина ж має посвідчення водія, але ніколи за кермо автомобіля не сідала. Також зазначає, що грошових заощаджень, про які заявляє позивачка за зустрічним позовом, не існувало взагалі, отже ці вимоги задоволенню не підлягають.

15.04.2020 року адвокат ОСОБА_2 - Коренко Т.В. надала суду уточнену зустрічну позовну заяву, в якій просила суд визнати за нею право власності на автомобіль Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 , 2011 р.в. та присудити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/4 частку вартості автомобіля в розмірі 27056,25 грн. та стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості грошових заощаджень в сумі 1250 євро та 1350 дол. США, що еквівалентно 71350 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається крім іншого на те, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів н утримання сина .Їх син ОСОБА_4 потребує постійного медичного дікування, проходження курсів реабілітації, регулярних здавань аналізів, тому їй необхідний транспортний засіб для пересування з хворою дитиною. розмір алдіментів не достатній для забезпечення нормального розвитку дитини. тому просить відступити від засад рівності часток подружжя та врахувати інтереси неповнолітньої дитини , яка перебуває на її утриманні, та визнати за нею право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на 3/4 частини автомобіля з виплатою відповідачеві компенсації вартості за 1/4 частки.

Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 .

Закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року надано дозвіл ТУ ДСА України в Миколаївській області прийняти на депозитний рахунок в забезпечення позову у справі № 490/10332/20 від ОСОБА_1 54112 (п`ятдесят чотири тисячі сто дванадцять ) грн.50 коп. Надано дозвіл ТУ ДСА України в Миколаївській області прийняти на депозитний рахунок в забезпечення позову у справі № 490/10332/20 від ОСОБА_2 27 056 (двадцять сім тисяч п`ятдесят шість) грн. 25 коп.

Наданими суду квитнаціями підтверджуєтьмя, що сторони внесли на депозит суду зазначені суми в рахунок забезпечення позовних вимог за первісним та зустрічним позовом.

В останнє судове засідання представники сторін - адвокат позивача ОСОБА_5 та адвокатка відповідачки ОСОБА_6 надали суду заяву про ролзгляд справи у їх відсутність, просили про задоволення первісного та зустрічного позову в повному обсязі - відповідно.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб від 28 вересня 2012 року, ОСОБА_1 , та ОСОБА_7 уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 612. Під час державної реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_2 ..

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03 вересня 2013 року .

Як вбачається з наданих позивачкою за зустрічним позовом медичних документів, ОСОБА_9 має неврологічні захворювання, приступи судом, хворобу нирок, страждає на синдром затримки психо-моторного розвитку, перебуває на обліку у невролога з приводу судомних нападів.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб Фіат Пунто, н/з НОМЕР_1 за реєстрований за ОСОБА_1 , з 23 червня 2019 року по теперішній час.

Обидва сторони мають посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 , працює на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції в цех № 6 ТОВ "Екотранс" у селі Калинівка Єланецького району Миколаївської області з липня 2019 року

Станом на час розгляду справи , заборгованість ОСОБА_1 , зі сплати аліментів на корсить ОСОБА_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 відсутня, розмір аліментів, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва від 04.12.2019 року , складає в середньому 3100 грн на місяць.

Згідно із відомостями отриманими із веб-сайту «Аuto Ria» вартість автомобіля марки «ФІАТ ПУНТО», 2011 року випуску становить 108 225 грн. При розгляді справи по суті сторонами не заперечувалося зазначена у первісному позові дійсна ринкова вартість автомобіля, , жоден із них не наполягав на проведенні судової експертизи з оцінки автомобіля.

Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Така правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 27.02.2019 у справі № 464/7011/16-ц (61-12168св18).

За такого, суд приходить до висновку, що вищевказаний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу саме в порядку поділу сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Із роз`яснень, викладених у п. 30постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що неповнолітня спільна дитина сторін , яка після припинення шлюбних відносин, залишилися проживати з матір`ю, має важкі неврологічні захворювання та потребує постійного лікування та реабілітації, має обмеження у пересуванні, отже суд вбачає підстави для відступу від рівності часток подружжя, та враховуючи інтереси неповнолітнього сина сторін суд приходить до висновку про можливість відсутпити від рівності засада чатсок подружжя та визнати за позивачкою за зустрісчним позовом право валсмностів на 3/4 часток спірного атвомобля, виділтившиу власність ОСОБА_1 , 1/4 частку у праві власності на вказаний автомобіль.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_11 має достатній заробіток, має кошти у розмірі 54 112,50 грн , які він вніс на депозхит суду , аткож при такому розподілі часток він отримує від ОСОБА_2 внесені нею на депозит суду 27 056 грн 25 коп. За аткого, ОСОБА_1 отримує суму коштів в еквіваленті 3000 доларів США, що поза розумним сумнівом є достатньою для придбання автомобіля для забезпечення його потреб щодо проїзду до місця роботи . В той час як залишення в цілому автомобіля за ОСОБА_2 якнайкраще буде відповідати її потребам та потребам її малолітнього сина у забезпеченні нормальної життєдіяльності останнього.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Позивачі як за первісним, так і за зустрічним позовом просили суд провести поділ спільного майна подружжя шляхом виділення відповідачеві грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя, залишивши транспортний засіб у власності в цілому. Проте примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.

Враховуючи наведені обставини ,суд дійшов висновку, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, а, отже, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти.

Відповідно достатті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистатями 69-72 СК Українитастаттею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятоїстатті 71 СК Українищодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихстатті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ятастатті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбаченихстаттею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК Україниза умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). При цьому присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Згідно із ч. 5ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду з одного боку є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У відповідності до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.(ст.12 ЦПК України).

За приписами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виписані обставини справи, аналіз зазначених норм права та надані докази приводять суд до висновку про необхідність часткового задволення вимог первісного та зустрічного позову, а саме поділу спільного майна подружжя автомобіля марки Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину вказаного автомобіля, а за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину вказаного автомобіля.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/4 частину автомобіля марки Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 , визнавши право власності в цілому на вказаний автомобіль за ОСОБА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/4 частини вартості автомобіля марки Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 в розмірі 27 056 грн 25 коп., які внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області згідно квитанції № 6 від 29 вересня 2020 року .

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 компенсації половини роміру грошових заощаджень, то ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів того, що такі заощадження та у вказані йсумі були набуті сторолнами за час перебування у шлюбі , а тому у суду відсутні підстави для задволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України , слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 18 вересня 2020 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України , в звязку з частковим задоволенням первісного та зустрічного позовів - судові витрати в частині судового збору розподіленню не підлягають. В зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову - стягненню з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задвольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя автомобіль марки Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину вказаного автомобіля, а за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину вказаного автомобіля.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/4 частину автомобіля марки Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 , визнавши право власності в цілому на вказаний автомобіль за ОСОБА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/4 частини вартості автомобіля марки Fiat Punto, д/н НОМЕР_1 в розмірі 27 056 грн 25 коп., які внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області згідно квитанції № 6 від 29 вересня 2020 року .

У задоволенні вимог зустрічного позову про стягнення 1/2 частки суми грошових заощаджень у розмірі 1250 Євро та 1350 доларів США - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 18 вересня 2020 року, шляхом надання дозвілу ТУ ДСА України в Миколаївській області повернути з депозитного рахуноку внесені в забезпечення позову у справі № 490/10332/20 ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 54112 (п`ятдесят чотири тисячі сто дванадцять ) грн.50 коп. - після набрання законної сили рішенням суду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 11 грудня 2020 року.

Суддя Гуденко О.А.