Справа № 242/5288/16-ц
Провадження № 6/242/235/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
18 грудня 2020 року м. Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження,-
в с т а н о в и в:
08.12.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином.
В обґрунтування заяви товариство зазначило, що Селидівським міським судом Донецької області ухвалено рішення по справі № 242/5288/16-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». 06.02.2018 р. між ПАТ «ВБР» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір № 103 про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим просило замінити стягувача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у справі № 242/5288/16-ц.
Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Дослідивши письмові докази по справі та обґрунтування поданої заяви, суд вважає, що в заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Відповідно до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язнні (крім випадків, передбачених ст..515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через воєвиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої сторони на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво заміна сторін чи третіх осіб (право попередників) іншою особою (правонаступником) у разі вибуття з процесу суб`єкта спірних чи встановлених судом правовідносин.
При процесуальному правонаступництві має місце перехід процесуальних прав та обов`язків під час процесу від однієї особи, яка була стороною або третьою особою у справі, до іншої, яка не брала участі у справі.
Основою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правах та обов`язках. У цивільному праві воно поділяється на універсальне та сингулярне, коли правонаступництво відбувається щодо всіх прав та обов`язків суб`єкта цивільних відносин, а також коли стосується лише певної частини таких прав та обов`язків.
Процесуальне правонаступництво є завжди загальним щодо матеріального. Тобто у цивільному процесі до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки, не може бути половинчастого (часткового) правонаступництва.
Отже, вступаючи у процес, правонаступник має довести своє право на правонаступництво прав та обов`язків конкретного суб`єкта цивільних процесуальних правовідносин.
Зазначені обставини є істотними для висновку про настання чи не настання юридичного факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до наступного кредитора.
30.11.2016 р. заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області були частково задоволені позовні вимоги ПАТ «ВБР» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.
Згідно договору № 103 від 06.02.2018 р. про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору.
До заяви, як підтвердження оплати повної вартості прав вимоги за кредитним договором, надано платіжні доручення про оплату вимоги за протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-12-20-000409-b від 10.01.2018 р.
Отже, правонаступником доведено право на наступництво прав та обов`язків конкретного суб`єкта цивільних процесуальних правовідносин, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 442 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Заяву - задовольнити.
Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 242/5288/16-ц.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя