Справа № 202/6404/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Репіної А.С., Смаль О.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», про захист прав споживачів та про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», про захист прав споживачів та про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до позову, зазначила, що нею 06.05.2018 було укладено кредитний договір на 23 місяця в сумі 28395 грн. Вона сплачувала 4735 гривень кожного місяця для того, щоб розрахуватись у пільговий період 6 місяців. Останній платіж, замість 25.11.2018, нею був сплачений 26.11.2018. При цьому банк, безпідставно не зарахував кошти у якості дострокового погашення кредиту, а замість того 25.12.2018 нарахував до сплати винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 965,43 грн.. Такі дії призвели до того, що в неї сформувалась заборгованість за кредитом. Неправомірні дії відповідача завдають позивачу моральних страждань. З урахуванням наведеного просила суд зобов`язати відповідача визнати всі зобов`язання за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018 року виконаними позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку із достроковим погашенням зобов`язань. Зобов`язати відповідача визнати кредитний договір № ANW0RY34 від 06.05.2018 року припиненим 26.11.2018 року, у зв`язку із достроковим погашенням всіх зобов`язань позивачем. Визнати недійсним п.5 Заяви позичальника (Кредитного договору) № ANW0RY34від 06.05.2018 року, як такий, що суперечить праву споживача. Зобов`язати банк визнати помилковість інформації про наявність боргу позивача, переданої до бюро кредитних історій та здійснити спростування цієї інформації. Визнати право позивача на отримання від відповідача компенсації моральної шкоди за агресивні дії по відношенню до позивача та за незаконне нарахування та вимагання щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту та штрафних санкцій відповідача за Кредитним договором № ANW0RY34від 06.05.2018 року. Притягнути Відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді виплати компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду шляхом її матеріального відшкодування. Стягнути з Відповідача визначений судом розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду на користь позивача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 19 вересня 2019 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 29 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представником відповідача ОСОБА_2 Є ОСОБА_3 було подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначалось, що 06 травня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір ANW0RY34 на суму в розмірі 28395,00 грн. Кредитний договір було укладено строком на 23 місяця по 05 квітня 2020 року, процентна ставка 0,12%, щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 965,43 грн. Фактично, згідно даних умов кредитного договору щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 965,43 грн. нараховувалась лише з сьомого місяця кредиту (тобто з 26 листопада 2018 року), якщо позичальник погашав кредит за шість місяців, то сплачував лише процентну ставку у розмірі 0,12%. Зазначені умови вбачаються з Заяви позичальника та Графіку погашення кредиту, які підписала позивачка.

Однак позивачка не погасила до 25 листопада 2018 року весь кредит включно, провівши оплату шостого платежу із запізненням (а саме - 27 листопада 2018 року). У зв`язку з зазначеним її шостий платіж станом на 26 листопада 2018 року рахувався як прострочений і банком було нараховано винагороду за наступний період оплати, який фактично розпочався 26 листопада 2018 року. Таким чином зобов`язання позивача перед банком не виконані.

У зв`язку з наведеним, просили відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що 06.05.2018 уклала кредитний договір на 23 місяця в сумі 28395 грн. Пільгова відсоткова ставка, без застосування винагороди за надання фінансового інструменту діяла перші 6 місяців. Тому вона вирішила повернути грошові кошти саме в цей період. Вона сплачувала в рівних сумах 4735 гривень кожного місяця. Останній платіж, замість 25.11.2018, нею був сплачений 26.11.2018. При цьому банк, безпідставно не зарахував кошти у якості дострокового погашення кредиту, а замість того 25.12.2018 нарахував до сплати винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 965,43 грн., а вже після цього здійснив зарахування суми. Такі дії призвели до того, що в неї сформувалась заборгованість за кредитом, а в подальшому в Українському бюро кредитних історій в неї знизився до 0 кредитний рейтинг, що в свою чергу стало підставою для анулювання кредитного ліміту ПАТ «Приватбанком». Крім того, у зв`язку з наявною заборгованістю, ОСОБА_1 отримує повідомлення та листи з боку колекторських фірм. Все це в сукупності завдає позивачу моральних страждань.

Крім того, включення в кредитний договір умови про сплату винагороди за надання фінансового інструменту, на думку позивача, суперечить вимогам чинного законодавства, а отже така умова є недійсною.

Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно Заяви позичальника ANW0RY34 ОСОБА_1 06.05.2018 погодила умови надання відповідачем кредиту у сумі 28395 грн. Строк кредиту: 23 місяця, з 06.05.2018 по 05.04.2020. Відсоткова ставка 0,12 % річних. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 965,43 грн. Щомісячний платіж у сумі 1236,07 грн., з 26.11.2018 у сумі 2201,5 грн, період сплати з 20 по 25 число кожного місяця.

Відповідно до паспорту банківського продукту «Розстрочка» зазначені умови кредитування ОСОБА_1 та сукупна вартість споживчого кредиту.

Також сторонами складено графік погашення кредиту за договором ANW0RY34.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до квитанції № 0.0..1 ОСОБА_1 25.06.2018 року сплачено 4735 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 ОСОБА_1 14.07.2018 року сплачено 4735 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 ОСОБА_1 22.08.2018 року сплачено 4735 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 ОСОБА_1 24.09.2018 року сплачено 4735 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 ОСОБА_1 21.10.2018 року сплачено 4735 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018.

Таким чином, позивачем сплачено до 26.11.2018 суму за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018, яка становить 23 675 грн.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 ОСОБА_1 26.11.2018 року сплачено 4735 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018.

Посилання позивача, на те, що зі сплатою 26.11.2018 суми у 4735 грн. нею було достроково погашено кредитну заборгованість, а отже зобов`язання за договором № ANW0RY34 від 06.05.2018 є припиненими є безпідставними.

Умови та графік погашення позивачем кредиту були узгоджені сторонами. Так, згідно положення 7 Заяви позичальника встановлено, що щомісячний платіж з 26.11.2018 становить 2201,5 грн. Отже банком правомірно нараховано суму винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 965,43 грн. з 26.11.2018. Таким чином при сплаті позивачем 26.11.2018 суми кредиту без урахування винагороди за надання фінансового інструменту, її зобов`язання не були виконанні в повному обсязі, що в подальшому призвело до збільшення заборгованості.

Таким чином вимоги позивача про зобов`язання відповідача визнати всі зобов`язання за кредитним договором № ANW0RY34 від 06.05.2018 року виконаними позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку із достроковим погашенням зобов`язань; зобов`язання відповідача визнати кредитний договір № ANW0RY34 від 06.05.2018 року припиненим 26.11.2018 року, у зв`язку із достроковим погашенням всіх зобов`язань позивачем та зобов`язання банк визнати помилковість інформації про наявність боргу позивача, переданої до бюро кредитних історій та здійснити спростування цієї інформації задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним п.5 Заяви позичальника (Кредитного договору) № ANW0RY34 від 06.05.2018 року, як такий, що суперечить праву споживача.

Відповідно до п. 5 Заяви позичальника (Кредитного договору) № ANW0RY34 від 06.05.2018 року зазначено, що щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту складає 965,43 грн.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Умови та форма споживчого кредиту встановлені статтями 12,13 ЗУ "Про споживче кредитування".

Сторонами при укладанні кредитного договору № ANW0RY34 від 06.05.2018 року досягнуто всіх суттєвих умов, а відповідачем забезпечено відповідність договору положенням ЗУ «Про споживче кредитування».

З огляду на вищевказане, у суду відсутні правові підстави для визнання п. 5 Заяви позичальника (Кредитного договору) № ANW0RY34 від 06.05.2018 року недійсним.

Посилання позивача на постанову Верховного суду від 20.02.2019 р. у справі № 666/4957/15-ц є безпідставними, оскільки рішення по вказаній справі було прийнято з урахуванням положень законодавства, які станом на укладання кредитного договору № ANW0RY34 від 06.05.2018 року вже не були чинними.

Щодо вимог позивача стосовно компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог відносно компенсації моральної шкоди необхідно відмовити, оскільки вони є похідними від недоведених позивачем вимог щодо необґрунтованості нарахування банком простроченої заборгованості за кредитним договором ANW0RY34 від 06.05.2018 року.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», про захист прав споживачів та про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором відмовити.

Повне рішення складено 24 січня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський