Справа № 462/5029/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Сех Г.В.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок продажу неякісного та невідповідного товару,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом, збільшивши з подальшому позовні вимоги, до відповідачки про відшкодування 51195,92 грн. майнової та 7000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок продажу неякісного та невідповідного товару.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.06.2017 за рекомендацією продавців вона придбала кріплення для багажника до автомобіля у магазині ПП «Автовал», що належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 . Продавці-консультанти у магазині гарантували, що вказане кріплення підходить до її автомобіля, яке надалі продавці самостійно встановили на її автомобіль, оскільки в іншому випадку вона б не придбала такий товар. Факт придбання товару підтверджується товарним чеком №001 від 13.06.2017 на суму 2273,00 грн. У серпні 2017 року сталася пригода без завдання шкоди третім особам, в результаті якої завдано шкоду її автомобілю, оскільки придбані кріплення не витримали мінімальне навантаження, яке передбачене технічними характеристиками для цього виду кріплень, а саме багажник неодноразово зміщувався по даху автомобіля під час руху або при гальмуванні, внаслідок чого пошкоджено дах автомобіля. З метою безпечного повернення з подорожі, вона понесла додаткові витрати на придбання стяжних ременів. Після повернення з подорожі, вона звернулась в магазин з метою повернення продавцю неякісного товару та отримання назад коштів, оплачених за нього, а також отримання компенсації завданої шкоди і збитків. Однак в задоволенні її вимоги продавцем було відмовлено. Також зазначає, що в результаті експлуатації зазначених вище кріплень автомобіль отримав значні механічні пошкодження, при яких вартість відновлювальних робіт по автомобілі становить 27437,32 грн, що підтверджується рахунком-фактурою №10309.

Згідно висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, який був зроблений за її заявою, встановлений комплект кріплення на автомобіль продавцями не відповідає вимогам виробника автомобіля та може привести до зміщення, а також, що даний комплект кріплення багажника не було закріплено відповідно до інструкції виробника Citroen C4 Picasso відповідного періоду виготовлення. Окрім цього, внаслідок пошкодження, автомобіль зазнав втрату товарної вартості в сумі 10000,00 грн, а також вона понесла витрати на правову допомогу, яка складає 3000 грн. Завдану їй моральну шкоду позивачка оцінює в сумі 7000 грн. Всього за цих обставин, покликаючись ч.1 ст. 1166, ч.1. ст.1167, ст. 1192 ЦК України, позивачка просить суд стягнути з відповідачки 51195,92 грн.

Ухвалою від 15.11.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання, відповідачу надано строк для подання заперечення проти позову.

13.02.2018 відповідачка фізична особа-підприємець ОСОБА_3 подала відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Обґрунтовує його тим, що позивачкою не надано жодних підтверджень того, що вказаний товар неякісний як і не надано жодних підтверджень настання факту самої дорожньо-транспортної пригоди. Також зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження отримання ушкоджень автомобілем в наслідок настання ДТП, невідоме ні місце, ні час, ні обставини, ні причини настання ДТП. При цьому, позивачкою не надано жодних підтверджень отримання ушкоджень автомобіля саме внаслідок використання комплексу кріплення багажника на автомобілі, а з моменту придбання товару до висунення претензій минуло більше двох місяців експлуатації товару, при цьому невідомо, як саме позивачка використовувала даний товар, за призначенням чи не за призначенням, чи не перевантажувала багажник, чи не порушувала швидкісний режим автомобілем при експлуатації багажника. Також зазначає, що на момент продажу вказаний товар був якісний та сертифікованим, про що стверджується сертифікатом №CW/29/14/. Згідно рішення №23-07/1826 від 29.04.2010 ДП «Львівстандарт-метрологія» зазначений товар не підлягає обов`язковій додатковій сертифікації в Україні та під час продажу товару позивачці було надано інструкцію з монтажу та експлуатації даного багажника.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що позивачка мала на меті придбати до свого автомобіля Citroen C4 Picasso кріплення з багажником (бокс), яке встановлюється на дах автомобіля. Оскільки оригінальний багажник з кріпленням до її автомобіля коштує дорого, тому 13.06.2017 в магазині, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить відповідачці та в якому працюють її родичі, придбала кріплення з багажником на автомобіль Citroen C4 Picasso, 2013 року випуску. Зазначене кріплення до багажника позивачці порекомендували продавці як аналог, який за своїми технічними характеристиками призначений до автомобіля Citroen C4 Picasso 2014 року випуску, при цьому позивачка пояснила, що саме вона повідомила продавцям, що її автомобіль 2014 року випуску. Однак вважає, що в даному випадку продавці мали підібрати кріплення з багажником по інформації, яка знаходиться в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а не з її слів, хоча таке свідоцтво про реєстрацію автомобіля позивачка їм не надавала. Після оплати коштів за даний товар, продавцями магазину було вмонтовано кріплення з багажником на автомобіль позивачки. Також продавцями позивачці було надано інструкцію по монтажу та використанні даного товару. Дане кріпленням позивачка протягом червня -липня 2017 року експлуатувала на автомобілі. У серпні 2017 року позивачка зі своїм чоловіком із встановленим багажником на автомобілі, подорожувала до Херсонської області. Так, позивачка, керуючи автомобілем по вул. Б. Хмельницького - вул. Липинського у м.Львові та пригальмовуючи на пішохідному переході, побачила, що кріплення з багажником змістилось вперед по даху автомобіля в сторону лобового скла. Зупинивши автомобіль та оглянувши дах, позивачка помітила, що на місці, де раніше було встановлено кріплення багажника, утворились незначні подряпини. Відтак, за допомогою професійних ременів для кріплення вантажу, які були придбані у ТЦ «Епіцентр», позивачка повернувши кріплення багажника на попереднє місце, закріпила багажник шляхом їх пропущення через салон автомобіля. При цьому, надійність фіксації болтів та гайок кріплення вона не перевіряла, оскільки була впевнена, що багажник надійно закріплено за допомогою стяжних ременів. Після цього позивачка продовжила рух автомобілем до Херсонської області, оскільки скасувати поїздку вона не могла. Рухаючись автомобілем у Київський області позивачка виявила, що кріплення з багажником змістилось, що призвело до падіння багажника (бокса) однією стороною на дах автомобіля, внаслідок чого на даху утворились вм`ятини та глибокі подряпини на лакофарбовому покритті. В подальшому під час руху автомобіля кріплення з багажником неодноразово зміщувалось по даху. Після повернення з відпочинку, позивачка звернулась до продавців, щоб ті повернули сплачені нею кошти за кріплення до багажника та відшкодували їй вартість ремонтних робіт автомобіля. Однак в задоволенні її вимоги було відмовлено. Також зазначили, що перед початком руху автомобілем з м. Львова позивачка оглянула кріплення багажника лише візуально. Вважають, що дана подія щодо зміщення кріплення та падіння багажника на дах автомобіля не є дорожньо-транспортною пригодою, позивачка правил дорожнього руху не порушувала. За наведених обставин вважають, що пошкодження автомобіля позивачка сталося внаслідок продажу і встановлення невідповідного та неякісного багажного кріплення. Просить позов задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та додатково пояснили, що відповідачка в магазині вже тривалий час здійснює торгівлю автомобільними багажниками та додатковим до них приладдям торгової марки «AMOS», які виготовлюються в Республіці Польща. Товар підбирається індивідуально до кожного автомобіля по каталогу виробника «AMOS», при цьому, товар не є оригіналом, а аналогом та при продажі такого товару обов`язково покупцеві надається сертифікат безпеки та інструкція по монтажу і використанні багажників. У магазині продавцями також працює чоловік позивачки та його родичі. За весь період здійснення позивачкою підприємницької діяльності по продажу автомобільних багажників вказаного виробника в неї від покупців ще не було жодної претензій щодо якості товару. 13.06.2017 продавці продали позивачці автомобільний багажник з кріпленнями, а також надали їй сертифікат безпеки та інструкцію по монтажу і використанні багажника. За проханням позивачки продавцями, на безоплатній основі, було проведено монтаж кріплення з багажником на дах автомобіля, яким приїхала позивачка. У серпні 2017 року позивачка пред`явила до відповідачки вимоги про те, що внаслідок неякісного кріплення до багажника було пошкоджено дах автомобіля, а тому почала вимагати від відповідачки, щоб їй було повернуто кошти за вказаний товар, а також відшкодовано вартість ремонту автомобіля. Однак в задоволенні вказаної вимоги було відмовлено та разом із продавцями було роз`яснено, що їх вини у пошкодженні автомобіля не має, оскільки позивачка, у відповідності вимог інструкції по монтажу і використання багажника, після монтажу багажника, як водій автомобіля, повинна була проїхати декілька кілометрів, а потім перевірити, чи добре зафіксовані всі болти і гайки на кріпленні та в подальшому періодично перевіряти надійність кріплення під час експлуатації. Крім цього, вважають, що позивачка, під час експлуатації кріплення з багажником, порушила вимоги п.6 Інструкції по установці і використанні багажників виробника «AMOS», а також п.2.3 (а) Правил дорожнього руху України. Вважають, що саме нехтування позивачкою елементарними правилами дорожнього руху та вимог інструкції по експлуатації багажника могло призвести до зміщення кріплення багажника на даху автомобіля та падіння багажника на дах, наслідком чого утворились механічні пошкодження кузова автомобіля. Просять в позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Зі змісту ст. 3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно статей 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, відповідачка зареєстрована як фізична-особа підприємець, про що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії В01 НОМЕР_1 532302, та здійснює свою підприємницьку діяльність у магазині по АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії А №951985. Відповідач здійснює реалізацію автомобільних багажників торгової марки «AMOS» в магазині «Автовал». Продавцями в магазині Автовал» працює чоловік відповідачки та його родичі. 13.06.2017 позивачка у магазині «Автовал» придбала кріплення з багажником торгової марки «AMOS», яке за своїми технічними характеристиками призначене до автомобілів Citroen C4 Picasso, 2014 року випуску. Перед покупкою вказаного товару позивачка повідомила продавцям магазину рік випуску автомобіля марки Citroen C4 Picasso, при цьому продавцям свідоцтво про реєстрацію свого автомобіля позивачка не надавала, про що підтвердила позивачка в судовому засіданні. Зазначений товар був підібраний продавцями по каталогу торгової марки «AMOS». Після оплати позивачкою коштів за придбаний товар, на її прохання, на безоплатній основі, продавцями було проведено монтаж кріплення з багажником на автомобіль Citroen C4 Picasso, яким прибула позивачка, а також останній було надано сертифікат безпеки та інструкцію по монтажу і використанні багажника. Щодо якості товару та монтажу кріплення з багажником позивачка на той час жодних претензій не мала. Вказані обставини сторонами не оспорюються та визнаються.

З пояснень позивачки та її представника встановлено, що після придбання кріплення з багажником та його монтажу на автомобіль, позивачка експлуатувала багажне кріплення протягом липня-серпня 2017 року. Перед подорожжю до Херсонської області на початку серпня 2017 року позивачка візуально оглянула кріплення багажника на автомобілі щодо його надійності та встановила на нього багажник (бокс). Далі позивачка, керуючи автомобілем по вул.Б.Хмельницького-вул.Липинського у м. Львові, під час гальмування, помітила, що кріплення з багажником змістилось по даху автомобіля в сторону лобового скла. Після зупинення автомобіля та візуального огляду даху, було виявлено подряпини на лакофарбовому покритті даху автомобіля. Відтак позивачка повернула кріплення багажника на попереднє місце та за допомогою стяжних ременів зафіксувала багажник шляхом їх пропущення через салон автомобіля, після чого продовжила рух автомобілем. По дорозі в Київський області позивачка помітила, що кріплення з багажником повністю змістилось, при цьому багажник (бокс) однією стороною впав на дах автомобіля, внаслідок чого на даху утворились вм`ятини та глибокі подряпини. При цьому, з метою фіксації даної події, працівників поліції позивачка не викликала та фото-, відео- чи будь-яку іншу фіксацію даної події не проводила. Зі слів позивачки, під час руху, кріплення з багажником неодноразово зміщувалось по даху автомобіля. Через декілька днів, безпосередньо керуючи автомобілем із встановленим багажником на даху, позивачка повернулась до м. Львова. За час її подорожі, з метою надійного кріплення багажника у відповідності вимог інструкції виробника, на станцію технічного обслуговування позивачка не зверталась. Увесь період поїздки багажник був закріплений за допомогою стяжних ременів. Повернувшись з подорожі позивачка пред`явила вимоги до продавців даного товару про повернення сплачених коштів за раніше придбані кріплення та відшкодували вартості ремонтних робіт автомобіля. Однак в задоволенні її претензії було відмовлено. Дану обставини сторони визнають та не оспорюють.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно п.п. 12, 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причини і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунений; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Статтею 16 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, на що і покликається позивачка, визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

На підтвердження спричинення шкоди з вини відповідачки, позивачкою надано Висновок експертного автотехнічного та автотоварознавчого дослідження №4885 від 12.10.2017, складеного Львівським інститутом судових експертиз МЮ України по заяві ОСОБА_5 . У вказаному висновку зазначено, що представлений комплект кріплення виробника Amos Dromader D1, 1.3 aerot для багажу на верхній частині даху автомобіля не відповідає вимогам виробника для автомобілів Citroen C4 Picasso відповідного періоду виготовлення, а відсутність фіксації представленої конструкції виробника Amos Dromader D1, 1.3 aerot у передбачених виробником автомобілів Citroen C4 Picasso конструктивних отворах, що розташовані у верхній частині дверних промів бокових дверей, може призвести до зміщення поперечин-дуг. За результатами проведених досліджень та у порівнянні із даним виробником автомобілів Citroen C4 Picasso встановлено, що представлений комплект кріплення біля багажника не було закріплено відповідно до інструкції виробника Citroen C4 Picasso відповідного періоду виготовлення.

Разом з тим ст. 33 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, в частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку; обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до вимог п.3 розділу IV Правил експлуатації колісних транспортних засобів, Затверджених Наказ Міністерства інфраструктури України 26.07.2013 №550 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2013 р. за № 1453/23985, додаткові елементи конструкції (наприклад багажники), що встановлюються на даху КТЗ (рекламні та маршрутні панно, вивіски, обладнання таксі), не повинні мати складників з гострими кутами або крайками (радіус закруглення зовнішніх елементів та їх кріпильних деталей повинен бути не менше 2,5 мм) та мають бути міцно закріплені на КТЗ.

Відповідно до п. 2.3 (а) Правил дорожнього руху України (надалі ПДР), затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Згідно п. 22.2 ПДР, водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Відповідно приписів п. 22.3 ПДР, перевезення вантажу дозволяється за умови, що вантаж не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху та не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним.

Розділ 31 ПДР визначає вимоги до технічного стану транспортних засобів. Зокрема, пп. 31.1 визначає, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Тобто пп. 31.1 ПДР містить вимоги, пов`язані із забороною експлуатації транспортних засобів за наявності будь-якої несправності, зазначеної в правилах технічної експлуатації цих транспортних засобів, або у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пункт 6 Інструкції по установці і експлуатації багажників «AMOS» передбачає, що після встановлення багажника необхідно проїхати декілька кілометрів, а потів перевірити чи добре зафіксовані всі болти та гайки кріплення. Їх слід також перевіряти систематично під час експлуатації.

Однак, як встановлено судом, всупереч п.6 інструкції підприємства-виробника «AMOS», пунктів 2.3, 22.2 ПДР, п.3 розділу IV Правил експлуатації колісних транспортних засобів, позивачка, під час експлуатації багажника, не перевіряла надійність його кріплення.

Крім цього, в порушення вимог пунктів 2.3 (а), 22.2, 22.3, 31.1 ПДР, ст. 33 Закону України «Про дорожній рух», п.3 розділу IV Правил експлуатації колісних транспортних засобів, позивачка, усвідомлюючи, що кріплення багажника не зафіксовано згідно вимог інструкції виробника, а лише закріпивши багажник у спосіб, не передбачений інструкцією виробника,продовжила рух автомобілем по автодорозі, що внаслідок призвело до падіння багажника (бокса) на дах автомобіля та утворення механічних пошкоджень у вигляді вм`ятин та подряпин на даху автомобіля.

У даному випадку позивачка, після того як виявила, що кріплення багажника не закріплене належним чином, з метою уникнення падіння багажу та утворення механічних пошкоджень на автомобілі, безпосередньо будучи водієм, повинна була зупинитись та закріпити кріплення багажника згідно інструкції виробника, а вразі відсутності такої можливості, уникати в подальшому експлуатувати багажник на автомобілі.

За цих обставин суд не бере до уваги твердження позивачки про те, що у даній ситуації, вона не порушувала ПДР, оскільки такі її доводи є голослівними та спростовуються наведеним вище.

Таким чином, суд не може покласти в основу рішення висновок експертного автотехнічного та автотоварознавчого дослідження як доказ неправомірної поведінки відповідачки, яка спричинила шкоду позивачці, оскільки обставини справи свідчать, що протиправна поведінка позивачки, яка виразилась у неодноразовому грубому порушенні позивачкою правил дорожнього руху, як водієм автомобіля, щодо вимог по перевезенні вантажу та вимог по експлуатації колісних транспортних засобів, а також вимог підприємства-виробника по експлуатації багажника, що внаслідок призвело до утворення механічних пошкоджень даху автомобіля.

Також суд не може надати переваги поясненням однієї сторони над поясненнями іншої сторони по справі, зважаючи на те, що всі отримані під час розгляду справи докази мають аналізуватися у їх сукупності.

Будь-яких інших доказів в обґрунтування своїх вимог та підтвердження факту заподіяння матеріальної шкоди з вини відповідачки позивачкою не надано.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5-7 цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Між тим позивачкою, всупереч вказаних вимог, не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй шкоди з вини відповідачки та свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідачки та пошкодженням належного їй автомобіля.

За таких обставин, позовна вимога позивачки про стягнення з відповідачки на її користь матеріальної шкоди в сумі 44195,92 грн. є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу позивачки про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 4 та абз. ІІ п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд звертає увагу на те, що позивачкою не надано жодних доказів на користь того, чим підтверджується розмір моральної шкоди та з яких міркувань вона оцінює її саме у розмірі 7000,00грн.

З огляду на те, що позивачкою не доведено факту протиправних дій відповідачки як заподіювача шкоди, причинного зв`язку між діями відповідачки по продажу їй кріплень з багажником до автомобіля та шкодою, завданою позивачці, а саме утворень механічних пошкоджень на автомобілі, а також не доведено вину відповідачки, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно залишити за позивачкою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 81, 264-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_5 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок продажу неякісного та невідповідного товару, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: фізична особа підприємець ОСОБА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 29.01.2020 року.

Суддя: