КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/9627/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2168/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року у складі судді Яценко Н.О.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в особі директора Дмитрієвої Олени Миколаївни, третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, Первинна профспілкова організація «Трудова солідарність» про визнання незаконним та скасування дисциплінарного стягнення, виплату заробітної плати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Оболонського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в особі директора Дмитрієвої О.М. про визнання незаконним та скасування дисциплінарного стягнення, виплату заробітної плати та моральної шкоди.

Під час провадження справи у суді першої інстанції позивачем подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначено, що однією із складових даного предмету трудового спору є зобов`язання виплати заробітної плати, складовими якої є преміальні виплати, які були зменшені відповідачем в період з січня 2017 року по березень 2017 року, отримання яких позбавлено з квітня 2017 року по червень 2017 року, з причини накладення дисциплінарного стягнення у виді догани від 10 квітня 2017 року.

Посилаючись на те, що відповідач зловживає процесуальними правами, вчиняє свідому бездіяльність у ненаданні запитуваних документів з метою перешкоджання здійснення судочинства та порушує трудові права позивача, заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

заборони Оболонському районному в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді вчиняти дії щодо знищення оригіналів документів Примірників №2 Довідок за результатами проведення Оболонським районним управлінням юстиції у м. Києві щомісячної безвиїзної та щомісячної виїзної перевірки за 2014, 2015 та 2016 роки, а саме: довідку №116 від 23 грудня 2014 року: довідку №205 від 17 грудня 2015 року; довідку №15 від 24 лютого 2016 року;

зобов`язати відповідача щодо обов`язку вчиняти дії з надання оригіналів примірників затверджених Положень про види преміювань працівників за 2016, 2017, 2018 роки за кодовими видами нарахувань в розрахункових нарахуваннях заробітної плати: за виконання (код 35); за шкідливі умови праці (код 50); премія щомісячна (код 58); грошова винагорода (код 59); вислуга років (102); доплата до м (код 109); премія квартальна (код 134); премія разова (код 139); премія матеріальна (код 156).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що під час розгляду справи, під час надання пояснень та запитань до відповідача, позивачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 неодноразово наголошувалося про необхідність витребувати з відповідача примірники Положень про преміювання працівників (за різними видами кодів), що встановлюють критерії оцінювання для нарахування преміальних виплат, на підтвердження чого позивачем ОСОБА_1 було надано роздруківки нарахувань заробітної плати за 2016-2017 роки, в яких були вказані різні назви та види преміювань з присвоєнням відповідних кодів.

Посилаючись на те, що витребування вказаних доказів мало б пояснити алгоритм розрахунку заявлених позовних вимог, що доводить існування прямого зв`язку між цим засобом забезпечення позову та виконанням рішення у разі задоволення позовних вимог, а також те, що задоволення заяви попередить фальсифікацію документів, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Оболонський районний в м. Києві центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в особі директора Дмитрієвої О.М. зазначає, що вимоги апеляційної скарги є абстрактними та виходять за рамки цивільного судочинства і самої суті спору, а проведення відповідачем щомісячних безвиїзної та виїзної перевірки Центру за 2014, 2015, 2016 роки не стосується предмету спору.

ОСОБА_3 та представник третьої особи Махинько В.І. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представник відповідача Дюба Г.М. просив апеляційну скаргу відхилити, документи, які використовуються багато років у роботі державних органів на основі приписів Міністерства юстиції України, а також те, що обраний спосіб забезпечення, на думку відповідача, не може забезпечити виконання рішення суду у даній справі й виходить за межі заявлених позовних вимог, представник відповідача просить апеляційну скаргу відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Слюсар Т.А., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, з 01 лютого 2013 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Оболонським районним в місті Києві центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - ОРЦСССДМ) та обіймає посаду фахівця соціальної роботи II категорії.

Наказом від 10.04.2017року №49-К-тр «Про оголошення догани» ОСОБА_1 винесено догану з позбавленням преміальних виплат за квітень, травень, червень 2017 року.

Звертаючись у суд з позовом, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ від 10 квітня 2017 року №49-К/тр «Про оголошення догани, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав до її задоволення.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову (суд, суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити орган державної влади вчиняти дії щодо знищення документів, необхідних для розгляду справи, а також зобов`язати відповідача вчинити дії, пов`язані з наданням документів.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЦК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Отже, зміст заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову зводиться до зобов`язання відповідача забезпечити докази, необхідні для розгляду справи, у той час як порядок забезпечення доказів по справі, регулюється іншими нормами процесуального права - положеннями ст.ст. 116-118 параграфу 8 ЦПК України.

Аналізуючи вимоги позивача, викладені в позові та заяві про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обраний спосіб забезпечення позову не може забезпечити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених положеннями ч.2 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: