КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3927/18
Провадження № 2/488/166/20 р.
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
05.11.2020 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі Тузові Р.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
та представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-
в с т а н о в и в:
У вересні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в обґрунтування якого вказав, що 06.07.2016 р. від його імені була видана довіреність на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , згідно якої останнім були надані повноваження на вчинення усіх дій щодо майна ОСОБА_6 , у тому числі, в будь-яких фінансових і банківських установах.
14.09.2016 р. відповідачка по даній справі ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_6 на підставі вказаної довіреності, з однієї сторони, і її син відповідач ОСОБА_4 з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу, за яким останній набув право власності на належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . Грошових коштів за продаж належної йому квартири ОСОБА_6 не отримував.
Крім цього, 29.07.2016 р. ОСОБА_6 склав заповіт на ім`я ОСОБА_7 , який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., згідно якого заповів ОСОБА_7 усе належне йому майно.
27.09.2017 р. ОСОБА_6 через приватного нотаріуса Матвеєву І.М. скасував видану ним довіреність від 06.07.2016 р.
Посилаючись на відсутність свого вільного волевиявлення на укладення вказаного договору купівлі-продажу, та не отримання ним коштів від продажу квартири, ОСОБА_6 у своєму позові просив:
-Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.09.2016 р., який був укладений між ОСОБА_5 , яка діяла за довіреністю та від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстр. № 1500.
26.05.2019 р. позивач по даній справі ОСОБА_6 помер.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.03.2020 р. була проведена заміна померлого позивача ОСОБА_6 на його правонаступника ОСОБА_1 .
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представники - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити. Підставою визнання оспорюваного правочину недійсним вони вказали те, що на момент його вчинення ОСОБА_6 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки був людиною похилого віку, зловживав алкогольними напоями та страждав психічними захворюваннями, які негативно впливали на його дієздатність.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання неодноразово не з`являлися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином. Причини їх неявки суду невідомі, відзиву чи заяв про слухання справи у їх відсутність відповідачі не надавали.
Відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3)відповідач не подав відзив;
4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки у судове засідання всіх відповідачів. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Враховуючи неявку належно повідомлених відповідачів у судове засідання та згоду позивачки та її представників на заочний розгляд справи, а також приписи ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представників, та дослідивши наявні у справі письмові докази, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що 14.09.2016 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстр. № 1500 був посвідчений договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, з однієї сторони, і ОСОБА_4 з другої сторони, згідно якого останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).
Зі змісту вказаного договору вбачається, що довіреність, на підставі якої діяла ОСОБА_5 була видана ОСОБА_6 06.07.2016 р. та посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстр. № 1039. Цією довіреністю ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_5 представляти його інтереси в органах нотаріату та в інших органах з приводу підготовки відповідних документів для продажу та продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 . Детальний перелік повноважень та органів і установ, в які вона надавалась, викладений у даній довіреності, копія якої наявна у матеріалах цивільної справи (а.с. 13).
Судовим розглядом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.09.2016 р., довіреність, на підставі якого діяла ОСОБА_5 , була чинною і не була скасована ОСОБА_6 . Це було зроблено ним значно пізніше 27.09.2017 р.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка та її представники у судовому засіданні посилались на те, що на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_6 за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого такий договір є недійсним.
Між тим, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.36, 39 ЦК України фізична особа може бути обмежена у своїй цивільній дієздатності або може бути визнана недієздатною лише за рішенням суду у встановленому процесуальним законом порядку. В силу вимог ч.4 ст.36 та ч.1 ст.40 ЦК України, цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою або фізична особа визнається недієздатною лише з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 за життя не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним і відповідного рішення судом не приймалось.
Згідно з ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі.
Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 №1489-III визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Аналізуючи зміст доказів, наданих позивачкою та її представниками, суд прийшов до висновку, що вони жодним чином не доводять заявлених ними позовних вимог.
Так, оспорюваний позивачкою договір купівлі-продажу від 14.09.2016 р. був укладений не особисто ОСОБА_6 , а його представником ОСОБА_5 , яка діяла за виданою ним довіреністю від 06.07.16 р. Позивачкою ця довіреність не оспорюється, на час укладення договору вона була чинною, і відмінена ОСОБА_6 не була.
Клопотань щодо призначення по справі відповідної судово-психіатричної експертизи позивачкою та її представниками у судовому засіданні не заявлялось, хоча судом таке право було їм роз`яснено.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.
На думку суду, правове значення для визнання договору купівлі-продажу недійсним має психічний стан ОСОБА_6 саме на момент видання ним довіреності від 06.07.16 р., а не на час укладення договору, вчиненого його представником за цією довіреністю.
У матеріалах даної справи наявна копія заповіту ОСОБА_6 від 29.07.2016 р. (а.с. 12), складеного на ім`я ОСОБА_7 , що був посвідчений призваним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. за реєстр. № 1231.
Суд вважає, що висновок судово-психіатричного експерта № 61, який не конкретизує дату, на час якої досліджувався психічний стан ОСОБА_6 , не може доводити недієздатність ОСОБА_6 на день видачі ним довіреності 06.07.16 р., оскільки підставою для визнання правочину недійсним з підстав недієздатності особи може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення певного правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Інших належних і допустимих доказів недієздатності ОСОБА_6 матеріали справи не містять.
Суд також не може залишити поза увагою те, що позивачкою не було пред`явлено вимог до теперішнього власника квартири АДРЕСА_2 , - ОСОБА_8 , який набув право власності на цю квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстр. № 2538. Оскільки позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , якому раніше належала вказана квартира, і зі змісту спадкової справи № 13/2019 (а.с. 85-115) вбачається, що вона претендує на вказану квартиру як на спадкове майно, то логічно слідує, що теперішній власник цієї квартири ОСОБА_8 має бути залучений до участі в справі в якості співвідповідача як суб`єкт спірних матеріальних правовідносин.
Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
У матеріалах справи наявні відомості про ОСОБА_8 як останнього власника квартири (а.с. 42-43), і дані про те, що представник позивача знайомився з матеріалами справи (а.с. 122). Перешкод для заявлення стороною позивача клопотання про залучення ОСОБА_8 до участі в справі як відповідача, судом не встановлено.
При цьому суд, в силу положень ст. 51 ЦПК України, не має права за своєю ініціативою, без клопотання позивача, залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.
В свою чергу відсутність належного суб`єктного складу учасників процессу є самостійною підставою для відмови у позові.
З огляду на вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення даного позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати через відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Повторне заочне рішення позивач та відповідач мають право оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін справи:
Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач ОСОБА_5 , місце проживання не зареєстровано, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Повний текст рішення був складений 14.12.2020 р.
Суддя Л.І. Селіщева