Справа №295/3551/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Козакевич І.В.,

позивача ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,

предстанвика відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління житлового господарства Житомирської міської ради, ОСОБА_4 , державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Харченко Аліни Володимирівни про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення від 27.06.2019 року, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64449 від 21.10.2016 року про видачу громадянину ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року, видане громадянину ОСОБА_4 управлінням житлового господарства Житомирської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я громадянина ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 1792976 від 06.12.2016 року, вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Харченко А.В.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.07.2002 № 406 «Про бронювання жилих приміщень громадянам міста» за ОСОБА_1 було заброньовано жиле приміщення в квартирі АДРЕСА_1 до 20.06.2005 року як за особою, яка продовжувала працювати в районах Крайньої Півночі Російської Федерації, та видано охоронне свідоцтво № 4-2002 від 31.07.2002 року на займане позивачем жиле приміщення за вказаною адресою. 11.05.2015 року позивач зареєструвалась в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується посвідкою на постійне проживання. 29.07.2016 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 21.10.2016 року на підставі розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64449 громадянину ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року на квартиру АДРЕСА_1 . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2005 року на квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт, який не знято на день подання позову. Про наявність вказаного арешту на дане жиле приміщення Виконавчому комітету Житомирської міської ради, Управлінню житлового господарства Житомирської міської ради було достеменно відомо так як останні були відповідачами у цивільній справі № 22/1309, в рамках якоїі було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вввжає, що ОСОБА_4 використав своє право приватизації житла на квартиру АДРЕСА_3 (де він і проживає фактично по сьогоднішній день), повторно подавши до виконавчого комітету Житомирської міської ради відомості, що не відповідають дійсності про потребу в поліпшенні житлових умов. Службові особи виконавчого комітету Житомирської міської ради неправомірно видали ордер на ім`я ОСОБА_4 на приміщення, яке не було вільним на момент видачі ордеру, та не врахували обставин подання ОСОБА_4 не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов. В порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» матеріали приватизації не містять інформації про використання ОСОБА_4 житлових чеків або про проведення ним доплати при безоплатній приватизації другої квартири за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, позивач є дружиною ОСОБА_4 , а отже, згідно імперативних приписів ч. 2 ст. 8 Закону та п. 4 Положення про порядок передачі квартир, приватизація квартири АДРЕСА_1 повинна була відбуватись лише за наявності її письмової згоди, яку остання не надавала.

03.06.2019 року від Виконавчого комітету Житомирської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, де відповідачем вказано, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизувати житло мають виключно громадяни України, а ОСОБА_1 є громадянкою Росії. Охоронне свідоцтво видавалось на строк до вересня 2014 року, а в 2016 році відбулась приватизація вказаного житла. Ордер на жиле приміщення №001280 від 21.07.1987 року був виданий наразі вже покійному ОСОБА_5 , копія якого була долучена до матеріалів приватизаційної справи. Відповідач зазначив, що позивач не заперечувала проти приватизації даної квартири на своїм чоловіком ОСОБА_4 , а навпаки сприяла про що свідчить нотаріально завірена заява від 08.08.16 позивача ОСОБА_1 , яка міститься у матеріалах приватизаційної справи, про те, що вона не заперечує проти приватизації квартири АДРЕСА_1 , без її участі, на ім`я її чоловіка ОСОБА_4 . Таким чином, Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради було видано розпорядження про приватизацію від 21.10.2016 року №64449, яким передано у приватну власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності правомірно та в задоволенні позову слід відмовити (а.с. 77-80).

18.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив Виконавчого комітету Житомирської міської ради. ОСОБА_1 пояснила, що відповідач залишив поза увагою та не надає належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_4 уже була приватизована квартира з державного житлового фонду в межах норм безоплатної приватизації за адресою АДРЕСА_3 , довідка з попереднього місця проживання ОСОБА_4 яка б підтверджувала невикористання ним права на приватизацію державного житлового фонду, до Управління житлового господарства Житомирської міської ради як до органу приватизації не надавалась. Позивач пояснила, що не оспорює ті обставини, що в силу імперативних приписів ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вона не має права на приватизацію даної квартири як громадянка Росії однак, позивач має право на користування спірною квартирою на умовах договору найму відповідно до Житлового кодексу Української РСР, так як вона проживає в даній квартирі з 1987 року, яка бронювалась спочатку за гр. ОСОБА_5 . Позивач вважає, що оскільки охоронне свідоцтво видавалось на строк до вересня 2014 року, 11.05.2015 року позивач зареєструвалась в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується посвідкою на постійне проживання, тому вона на законних підставах користується вищевказаною квартирою відповідно до Житлового кодексу Української РСР (а.с. 90-94).

16.10.2019 року від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Яроша В.В. надійшов відзив на позовну заяву. Представник зазначив, що ОСОБА_1 відмовилась від свого права на приватизацію вказаної квартири, про що подавала до відділу приватизації відповідну нотаріально посвідчену заяву від 08.08.2016 року та таким чином, квартира АДРЕСА_1 була передана у приватну власність позивачу одноособово. З 28.05.2019 року за приписом ч. 2 ст. 114 СК України ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не є подружжям та членами однієї сім`ї. Оскільки квартира № 92 була набута ОСОБА_4 за час шлюбу внаслідок її приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" то вона є його особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям. ОСОБА_1 не мала права на приватизацію квартири № 92 , оскільки не є громадянкою України. Представник пояснив, що дійсно ОСОБА_4 вже приватизував частину житла з державного житлового фонду у 2002 році, ним була приватизована 1/4 частина квартири АДРЕСА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.05.2002 року № НОМЕР_4, однак, ОСОБА_4 набув у власність лише 15,4 кв. м. від загальної площі у квартирі АДРЕСА_3 . Недоотримавши у власність у порядку приватизації передбачену Законом номінальну площу житлового фонду, ОСОБА_4 не використав у повному обсязі свого права на приватизацію житла, що дало йому право доприватизувати частину державного житлового фонду і доплати за отриману у власність надлишкову площу у квартирі АДРЕСА_1 . З урахуванням чого, представник просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 124-128).

21.10.2019 року від державного реєстратора Харченко А.В, надійшов відзив на позовну заяву, де державний реєстратор вказала про відповідність заявлених прав та поданих/отриманих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження, тому було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за гр. ОСОБА_4 , а тому відповідач позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні (а.с. 139).

В судовому засіданні 16.01.2020 року позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сачок А.В. підтримали позовні вимоги та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Ярош В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

Інші сторони в судове засідання 16.01.2020 року не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відзиві від 21.10.2019 року відповідачем - державним реєстратором Харченко А.В. було заявлено клопотання про проведення розгляд справи без її участі, позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні (а.с. 139).

В матеріалах справи міститься клопотання представника Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гущиної В.С. про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги відповідач не визнала з підстав, викладених у відзиві (а.с. 140).

На підставі ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, які не з`явились.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши забрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

За положеннями ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.07.2002 № 406 «Про бронювання жилих приміщень громадянам міста» за ОСОБА_1 було заброньовано жиле приміщення в квартирі АДРЕСА_1 до 20 червня 2005 року як за особою, яка продовжувала працювати в районах Крайньої Півночі Російської Федерації, та видано охоронне свідоцтво № 4-2002 від 31.07.2002 року на займане жиле приміщення за вказаною адресою (а.с. 15).

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 26.07.2001 року №440 внесено зміни в договір найму жилих приміщень та відкрито особовий рахунок ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат жилою площею 38,05 кв.м. (а.с. 13).

20.02.2015 року ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 24-25).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Житомирській області, з 10.02.2015 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Рішення суду про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою відсутні.

В світлі викладеного, ОСОБА_1 має право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 345 Цивільного кодексу України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон №2482-XII) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05.10.2016 року №936 внесено зміни в договір найму жилого приміщення та відкрито особовий рахунок ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат жилою площею 38,0 кв.м. і кухні, сім`я 2 чоловіки, за взаємною згодою. Особовий рахунок на ОСОБА_1 , його дружину, закрито.

21.10.2016 року Управління житлового господарства Житомирської міської ради видано розпорядження № 64449 громадянину ОСОБА_4 про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1 (а.с. 81).

21.10.2016 року на підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло № 64449 від 21.10.2016 року на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 23 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення) державна реєстрація прав власності на приватизоване житло проводиться відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

03.08.2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Встановлено, що згідно Інформаційної довідки від 24.07.2018 року №131975950 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 29.06.2005 року на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2005 року зареєстровано обтяження (арешт майна) на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

06.12.2016 року державним реєстратором Харченко А.В. зареєстровано право приватної власності на вказану вище квартиру за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло №НОМЕР_5 від 21.10.2016 року.

З огляду на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» за наявності не скасованого обтяження на нерухоме майно, підстав для реєстрації речових прав у державного реєстратора не було.

Таким чином, в розумінні положень ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_4 незаконно.

Крім того, судом встановлено, що 17.05.2002 року Відділом приватизації державного житлового фонду ОСОБА_6 та членам її сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 видано свідоцтво № НОМЕР_4 про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 130).

Вказане не заперечувалось представником відповідача ОСОБА_3 та свідчить про те, що ОСОБА_4 було приватизовано житлову площу в розмірі 15,45 кв.м.

Згідно ст. 3 Закону №2482-XII приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Стаття 4 Закону №2482-XII житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Номінальна вартість житлового чеку визначається відновною вартістю наявного державного житлового фонду з урахуванням загального індексу зростання вартості майна - 10, прийнятого для розрахунків в Державній програмі приватизації державного майна (606 млрд. крб. за станом на 1 липня 1992 року), з розрахунку на

кожного громадянина України - 12 тис. карбованців. Ця сума підлягає періодичній індексації відповідно до рішень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 5 Закону №2482-XII якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Як передбачено п. 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються, зокрема, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Пункт 20 Положення визначає, що документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Пункт 5 Положення про порядок використання житлових чеків для приватизації житла та частки майна державних підприємств, визначає, що громадяни, які мешкають у державному житловому фонді, що підлягає приватизації, використовують житлові чеки у процесі приватизації займаного ними житла у вигляді депозитного рахунку. Залишки коштів на приватизаційних депозитних рахунках (житлових чеків) можуть бути використані для приватизації частки майна державних підприємств.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 було приватизовано певну житлову площу, під час звернення і завою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 він зобов`язаний був надати документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (довідку з попередніх місць проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду). Проте, доказів надання ОСОБА_4 відповідних підтверджуючих документів до Управління житлового господарства відповідачами не надано, на ухвалу суду про витребування матеріалів приватизаційних справ таких документів також не надано, тому, залишок житлових чеків ОСОБА_4 належними та допустимими доказами не підтверджено.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За викладених вище обставин, суд вважає неправомірною видачу розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради № НОМЕР_5 від 21.10.2016 року та свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 від 21.10.2016 року та задовольняє вимоги ОСОБА_1

Вимога ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я громадянина ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 1792976 від 06.12.2016 року, вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Харченко А.В. до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Аналіз змісту вказаної норми права свідчить, що підставою для скасування рішення (запису) про реєстрацію речового права є рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено таку реєстрацію. Тобто скасування свідоцтва про право власності на квартиру є підставою скасування Державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права. В свою чергу скасування державної реєстрації одночасно із скасуванням свідоцтва про право власності є передчасним.

Керуючись статями 12, 77, 81, 141, 280, 259, 263-268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статями 182, 328, 345 Цивільного кодексу України, статями 9, 61 Житлового кодексу УРСР, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Управління житлового господарства Житомирської міської ради № НОМЕР_5 від 21 жовтня 2016 року про видачу громадянину ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 від 21 жовтня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_5 від 21 жовтня 2016 року, видане громадянину ОСОБА_4 управлінням житлового господарства Житомирської міської ради на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.01.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідачі: Виконавчий комітет Житомисрької міської ради, адреса місцязнаходження: м. Житомир, м-н С.П. Корольова, 4/2, ідентифікаційний код юридичної особи: 04053625.

Управління житлового господарства Житомирської міської ради, адреса місцязнаходження: м. Житомир, м-н С.П. Корольова, 4/2, ідентифікаційний код юридичної особи: 34900607.

ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Державний реєстратор виконавчого комітету Житомирської міської ради Харченко Аліни Володимирівни, адреса знаходження: м. Житомир, м-н С.П. Корольова, 4/2.

Суддя Л.М.Чішман