ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4539/20
Провадження № 2/210/1860/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чайкіної О.В., секретаря судового засідання Кубаєвої В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на дитину та утримання від батька дитини на дружину до досягнення дитиною трьох років, а також додаткових витрат на утримання дитини -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду 31 липня 2020 з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що перебуває у шлюбі з Відповідачем з 24 листопада 2017 року. За час шлюбу народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, починаючи з середини травня 2020 року сторони однією сім`єю не проживають, між ними припинились шлюбні відносини, вони перестали вести спільне господарство та проживають окремо. Донька проживає разом з Позивачкою, та знаходиться на її утриманні. А тому вона просить суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій формі на утримання доньки у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття, а також на утримання Позивачки до досягнення дитиною трьох років 2000 (дві тисячі) гривень.

02 жовтня 2020 року до суду надійшла заява Позивачки про збільшення позовних вимог, відповідно до якої Позивачка просить додатково стягнути з Відповідача: 1/2 витрат на лікування дитини у розмірі 1246,20 грн; 1/2 витрат, пов`язаних з розвитком певних здібностей у розмірі 825,00 грн; 1/2 витрат, пов`язаних з розвитком певних здібностей, що будуть понесені у майбутньому (на наступний рік) 9900,00 грн.

02 жовтня 2020 року представник Відповідача подав до суду відзив на позовну заяву у якій зазначив, що Відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з Відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 від представника Відповідача надійшли пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких зазначено про необґрунтованість та недоведеність належним чином доводів Позивача щодо збільшення позовних вимог.

Позивач в призначені судові засідання не з`являлась, про дати, час та місце їх проведення повідомлялась належним чином. Надала клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.49).

Від представника Відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.85).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Металургійним районним у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 3).

З матеріалів справи слідує, що сторони по справі проживають окремо.

Зокрема, відповідно до відзиву на позовну заяву, Відповідач не заперечує того факту, що донька ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с.63-66)

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом.

Законодавець також визначив (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, ст. 183 ч.5 СК України), що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачає мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній визначається судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17).

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037-VІІІ) встановлено, що за рішенням суду кошти для утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років:

з 1 січня 2020 року - 1779,00 гривень, з 1 липня - 1859,00 гривень, з 1 грудня - 1921,00 гривня;

для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218,00 гривень, з 1 липня - 2318,00 гривень, з 1 грудня - 2395,00 гривень.

Донці сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на час звернення із позовом до суду виповнилося 2 роки, тому прожитковий мінімум для неї становить 1921,00 грн.

Відповідач у поданому відзиві не надає суду відомості про себе, своє матеріальне становище, наявність на утриманні інших дітей, чи то батьків похилого віку, а тому суд приходить до висновку, що відповідач є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні немає, разом з тим, суд вважає, що заявлений Позивачем розмір аліментів у твердій грошовій сумі 8000,00 гривень є завищеним та необґрунтованим.

Виходячи з викладеного, враховуючи положення закону про прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача аліменти у твердій грошовій формі на утримання доньки частково, у розмірі 2500 (дві тисячі п"ятсот) гривень до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття.

З урахуванням наведених вище доводів, а також розміру та динаміки збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що такий розмір аліментів є достатнім та необхідним для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Щодо стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьох років суд зазначає наступне.

Між сторонами виник спір щодо обов`язку утримання одного з подружжя, який регулюється Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Сторонами не заперечується, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із з подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частинами 2, 4 та 6 ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, відповідач суду не надав, як судом вище встановлено, Відповідач - особа працездатного віку, а тому суд зауважує, що він в змозі виплачувати аліменти на дружину, та вважає за необхідним визначити їх у твердій грошовій сумі, у розмірі 500,00 гривень, з урахуванням того, що Позивачка офіційно працевлаштована у ТОВ «ВАЙЛД ФАЙЛД» та отримує дохід, а також враховуючи принципи співмірності, забезпечення достатності потреб матері дитини, можливості платника аліментів, тому такий розмір аліментів є достатнім.

Суд звертає увагу, що метою аліментного зобов`язання є забезпечення отримання нужденними членами сім`ї матеріальної допомоги за рахунок інших осіб, що перебувають з ними у сімейно-правових відносинах.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд виходить з наступного.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідач заперечує фактичні обставини справи, вважає, що Позивачем не доведено факт понесення додаткових витрат, не надано доказів втрачання продуктів виключно для харчування дитини, а надані позивачем докази, Відповідач вважає неналежними.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Так, згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова КЦС ВС від 26.06.2018 року, справа № 501/5060/15).

Враховуючи наведене, не всі зазначені витрати Позивача носять характер додаткових витрат, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню, саме в частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 1/2 частини понесених витрат, що складає 1246,20 грн, які підтверджені матеріалами справи.

В іншій частині позовних вимог, зокрема витрати на розвиток здібностей та витрати на майбутнє, суд вважає необґрунтованими та такими, що не відносяться до категорії додаткових витрат, оскільки не стосуються особливих обставин справи (позитивні чи негативні факти) та не зумовлені у негайній необхідності.

Позивачем не вказано, з яких саме обставин виникла необхідність у додаткових витратах на розвиток дитини, чи є це є вимушеною необхідністю, яка повинна покриватись за рахунок аліментів. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов, тому суд приходить до висновку, що відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо відсутність правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат, пов"язаних з розвитком певних здібностей, що будуть понесені у майбутньому (на наступний рік) у розмірі 9900,00 грн., оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку навчанням дитини у приватному закладі - не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є поточними витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі як і на навчання, придбання одягу і взуття.

Крім того, позов про стягнення додаткових витрат на утримання дитини може бути пред"явлений у разі їх фактичного понесення, а не на майбутнє, як аліменти, що є періодичними платежами. У зв"язку з чим, підстав для стягнення додаткових витрат на майбутнє не вбачається.

Поряд із цим, суд роз"яснює, що у разі фактичного понесення додаткових витрат на дитину, та підтвердження їх необхідності, позивач не позбавлена права пред"явити відповідний позов у майбутньому.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2522,40 грн. за три позивні вимоги.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та утримання від батька дитини на дружину до досягнення дитиною трьох років задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 (дві тисячі п"ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 31 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , аліменти на її утримання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 31 липня 2020 року і до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 додаткові витрати, понесені на лікування дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1246,20 грн.(одна тисяча двісті сорок шість гривни двадцять копійок).

В іншій частині позовних вимог, а саме: стягненню аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття у розмірі 5500,00 (п"ять тисяч п"ятсот грн); на утримання дружини - дружини у розмірі 1500грн. ; стягнення додаткових витрат у розмірі 825 грн. відмовити.

В задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на майбутнє у розмірі 9900,00грн. - відмовити у повному обсязі.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 2522,40 гривень (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з пп. 15.5 п. 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: О. В. Чайкіна