Справа №295/8234/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря Поліщук О.В., Наральник Н.А., Ковальчук О.С.,

представника позивача адвоката Сидорчука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на проживання та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 15.12.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції за актовим записом №2466 між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Через шість років на підставі договору купівлі-продажу сторонами за спільні кошти був придбаний будинок АДРЕСА_1 , однак договір було оформлено на відповідача ОСОБА_2 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2014 року у справі №295/1039/14-ц шлюб між сторонами розірвано, проте ще до вказаного судового рішення відповідач фактично вигнала позивача зі спільного будинку, заявивши, що будинок належить їй. В подальшому відповідач замінила замки па вхідних дверях будинку та заселила до нього сторонніх осіб, позбавивши позивача права власності на будинок, в тому числі і права користуватися ним. На даний час у позивача іншого місця проживання, окрім зазначеного будинку немає, тому він вимушений проживати де прийдеться. За змістом позову, оскільки у позивача існує гостра потреба у житлі, то у вказаному позові ставиться вимога лише про визнання права на проживання та вселення. Позов про визнання права власності на половину спільного майна подружжя буде заявлено окремо. ОСОБА_1 стверджує, що пропонував відповідачу добровільно дозволити йому проживати в будинку, однак остання відповіла категоричною відмовою. З огляду на викладене у позовній заяві, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право на проживання в будинку АДРЕСА_1 , вселивши його у вказаний будинок.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 27.07.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Додав, що позивач зареєстрований у батька, який живе із другою жінкою (мати померла), а в будинку по АДРЕСА_1 наразі проживають квартиранти. За словами адвоката, жодного рішення суду про позбавлення права користування будинком його довірителя не існує, позивач проживав за вказаною адресою протягом 2012-2014 років. На запитання суду адвокат відповідав, що на даний момент у позивача немає жодного іншого місця проживання на території України, де б він міг жити, як і немає у власності будь-якого іншого житла, а також до звернення до суду із указаним позовом зі сторони відповідача були обіцянки дозволити позивачу проживати у згаданому будинку, проте мирним шляхом врегулювати спір не вдалось. За словами представника позивача, його довіритель вселився до будинку із дозволу колишньої дружини та показаннями свідків підтверджується факт проживання сторін у будинку по АДРЕСА_1 .

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду ОСОБА_2 не направляла.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснив суду, що мешкає у квартирі АДРЕСА_2 та його огород межує із будинком сторін. Свідок знає сторін у справі із літа 2012 року, коли позивач вселився у будинок та затіяв у ньому ремонт, у проведення якого йому допомагав свідок, зокрема возив пісок, заливав поли. За словами ОСОБА_3 , на момент проведення ремонту сторони у будинку не мешкали та почали проживати у ньому тільки по завершенню ремонту. Разом сторони жили приблизно більше року, а після того як вони розійшлись до будинку вселилась донька відповідача зі своїм співмешканцем, а із літа 2020 року у будинку мешкають квартиранти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що проживає по АДРЕСА_3 та знає позивача із 2013 року, допомагав йому робити ремонт у будинку по АДРЕСА_1 (наружні роботи, каналізація, сміття). Ремонт у будинку за участі свідка тривав до кінця 2013 року і сторони на період ремонту та до розлучення проживали разом у будинку. Після розлучення позивач жив кілька місяців у свідка, поки не знайшов квартиру.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання, що знає позивача із 2010 року та у середні 2012 року допомагав йому встановити сантехніку в будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач є жінкою позивача, яку свідок бачив кілька разів, коли робив ремонт. Свідок приймав участь у ремонті будинку приблизно два тижні і протягом цього часу бачив як сторони разом жили у будинку. Як довго позивач та відповідач мешкали у цьому будинку свідкові невідомо.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 грудня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, актовий запис №2466, який було розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2014 року у справі №295/1039/14-ц.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 , який був придбаний відповідачем за договором купівлі-продажу від 15.10.2012 року, укладеного із ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №6334.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (подружжя, діти, батьки).

За змістом статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку.

На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що член сім`ї власника житла визнається таким, що втратив право на користування житлом за правилами частини другої статті 405 ЦК України, лише за рішення суду.

За словами представника позивача жодного рішення суду про позбавлення його довірителя права користування будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 не існує.

Судом також встановлено і дана обставина не заперечувалась представником позивача в судовому засіданні, що позивач ОСОБА_1 із 05.12.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ч. 1 ст. 162 ЖК Української РСР).

В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1 фактично з моменту розірвання шлюбу із відповідачем по сьогоднішній день, зареєстрований за іншою адресою та у позивача відсутній будь-який документ, який би надавав йому право на користування згаданим будинком, наприклад договір найму.

Аналізуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи, положення цивільного та житлового законодавства, наявні у матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не набув права користування спірним будинком, у зв`язку із чим його право не є порушеним, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд критично ставиться до твердження ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, так як він був набутий позивачем та відповідачем за час шлюбу з огляду на наступне. Так, судом звернуто увагу на зміст нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 , адресованої приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., що була подана до укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.10.2012 року. У цій заяві ОСОБА_1 повідомив, що житловий будинок АДРЕСА_1 придбавається його дружиною ОСОБА_2 у ОСОБА_6 за її особисті кошти, які не є спільною власністю подружжя, а є її особистою приватною власністю. На визнання права власності як на грошові кошти (чи їх частку), так і на житловий будинок, в тому числі й відповідно до ст.ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України позивач не претендує і в майбутньому не претендуватиме. У свою чергу, наприклад, рішення суду, яким би житловий будинок по АДРЕСА_1 був визнаний спільним сумісним майном подружжя, суду не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 150, 156, 157, 162 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 10-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення 18.12.2020

Суддя