Дата документу 16.12.2020 Справа № 323/501/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний номер справи № 323/501/20

Провадження № 22-ц/807/3436/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 рокув складі судді Фісун Н.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про визнання заповіту нікчемним,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання заповіту нікчемним.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що є матір`ю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . Після її смерті, відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно:

- земельну ділянку (пай) площею 7,46 га, що розташована на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 023296);

- земельну ділянку (пай) площею 7,45 га, що розташована на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 135483).

Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця ОСОБА_3 : ОСОБА_1 син та ОСОБА_2 - донька.

З 14.09.2010 позивач постійно мешкав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де й зареєстрований.

Позивач зазначає, що прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, так як постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини. Також у встановлений законом строк 6 місяців з дня смерті спадкодавця, він подав до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області заяву про прийняття спадщини.

Як зазначав позивач, зі слів ОСОБА_2 вона також прийняла спадщину - у встановлений законом строк 6 місяців з дня смерті спадкодавця шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Позивач звернувся до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області з приводу оформлення спадщини після смерті матері.

Там з`ясувалось, що існує заповіт, складений 09.12.2008 р. від імені ОСОБА_3 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Нікітенко О.В.

У вказаному заповіті наявне розпорядження нерухомим майном, згідно якому ОСОБА_3 :

- заповідає ОСОБА_2 земельну ділянку (пай) площею 7,46 га, розташований на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІП-ЗП № 023296);

- заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках земельну ділянку (пай) площею 7,45 га, розташований на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 135483).

Позивач зазначає, що має право оспорити заповіт ОСОБА_3 від 09.12.2008 , так як вважає, що останній порушує, його права як спадкоємця на отримання половини переліченого спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Вважає, що заповіт від 09.12.2008 р. належить визнати нікчемним, так як при його складанні та посвідченні було порушено встановлений законом порядок вчинення таких дій, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Наявний в нотаріальній конторі заповіт ОСОБА_3 від 09.12.2008, який складений не власноруч ОСОБА_3 , а працівниками виконавчого комітету на оргтехніці, не відповідає положенням перелічених норм Закону України «Про нотаріат» та переліченим приписам Інструкції, а саме :

Перелік майна, що заповідає ОСОБА_3 (п`ятий та сьомий абзаци заповіту), не є чітким та ясним, а є незрозумілим і дає підстави для різночитання заповіту, так як не зазначений власник цих земельних ділянок (паїв), їх місцезнаходження, не зазначені реквізити державних актів (яким органом та коли видані, якій особі видані тощо);

В заповіті не прокреслені не заповнені до кінця рядки та не прокреслені інші вільні місця, а це дає підстави вважати, що після посвідчення до заповіту вносились дописки з метою викривити його первісний зміст, зокрема, абзац сьомий можливо доповнено словами: «та ОСОБА_2 в рівних частинах».

На посвідчувальному написі на заповіті від імені ОСОБА_3 від 09.12.2008 р. надруковано, що секретар виконавчого комітету Нікітенко О.В. посвідчила заповіт ОСОБА_4 , а запис про посвідчення заповіту ОСОБА_3 взагалі відсутній. Також, незрозуміло, навіщо в посвідчувальному написі зазначено прізвище сторонньої особи.

На посвідчувальному написі на заповіті від імені ОСОБА_3 від 09.12.2008 р. надруковано, що секретар виконавчого комітету ОСОБА_5 посвідчила заповіт 23 жовтня 2008р., тобто заповіт посвідчений за 47 днів до його складання.

Вважає, що секретар виконавчого комітету Нікітенко О.В., яка підписала посвідчувальний напис на заповіті, станом на 09.12.2008 р. не була уповноважена відповідним рішенням виконавчого комітету вчиняти нотаріальні дії, зокрема, щодо посвідчення заповітів.

Докази наявності в неї таких повноважень відсутні, а в заповіті не зазначене рішення виконавчого комітету, яким ОСОБА_5 була уповноважена вчиняти нотаріальні дії станом на 09.12.2008р.

Позивач посилався на те, що заповіт від імені ОСОБА_3 від 09.12.2008 р. не було посвідчено у встановленому законом порядку та належною посадовою особою, а перелічені порушення чинного в 2008 р. законодавства при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_3 є достатніми для визнання його нікчемним.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 рокувідмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне встановлення обставин справи, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки наданих сторонами доказів, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок неправильного тлумачення норм чинного законодавства, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1257 ЦК України за наявності для цього достатніх підстав.

Як зазначав позивач, із заповіту від 09.12.2008 вбачається, що він був складений посадовою особою органу місцевого самоврядування за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Текст заповіту закінчується підписом заповідача. Після підпису заповідача повинен міститись посвідчувальний напис, проте заповіт від 09.12.2008 від імені ОСОБА_3 не містить посвідчувального напису на заповіт ОСОБА_3 . На ньому наявний посвідчувальний напис на заповіт іншої особи - ОСОБА_6 від 23.10.2008. Відсутність вказаного напису, що є обов`язковим, свідчить про нікчемність заповіту.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що секретар виконавчого комітету Нікітенко О.В., яка підписала посвідчувальний напис на заповіті, станом на 09.12.2008 р. не була уповноважена відповідним рішенням виконавчого комітету вчиняти нотаріальні дії, зокрема, щодо посвідчення заповітів. Жодне із наданих третьою особою рішень сесії сільської ради не містить положень про покладення на секретаря ради та виконкому ради ОСОБА_5 обов`язків по вчиненню нотаріальних дій. Вказані обставини не були враховані судом при ухваленні рішення.

Повноваження ОСОБА_5 як секретаря ради, щодо посвідчення заповітів не можуть бути підтверджені копією листка з переліком посадових обов`язків особи, а сам такий перелік не завірений належним чином сільським головою та печаткою ради, а тому не містить ознак документу і не може бути належним письмовим доказом при розгляді цивільної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Железняк В.К. підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні та скасуванні рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Лобаченко О.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що описки допущені при складанні посвідчувального напису заповіту не впливають на його зміст та законність, а особа, яка посвідчувала заповіт, мала повноваження на вчинення такої нотаріальної дії, зворотне позивачем не доведено.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 (а.с.86).

Відповідно до копії спадкової справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями першої черги, звернулися до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області з приводу оформлення спадщини після смерті матері (а.с.85-106).

Як вбачається з копії спадкової справи, існує заповіт, складений 09.12.2008 р. від імені ОСОБА_3 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Нікітенко О.В. У вказаному заповіті наявне розпорядження нерухомим майном, згідно якого ОСОБА_3 :

- земельну ділянку (пай) площею 7,46 га, (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 023296) заповідає ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку (пай) площею 7,45 га, (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 135483) заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах (а..с. 86).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59170028 від 28.01.2020, сформованої Оріхівською державною нотаріальною конторою, заповіт ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , внесений до спадкового реєстру за № 46066534, посвідчений Новояковлівською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 09.12.2008 внесений до реєстру нотаріальних дій під номером 214, не змінювався, не скасовувався та на час формування витягу є чинним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у заповіті помилкові дані не впливають на волевиявлення заповідача щодо розпорядження власним майном та не свідчать про нікчемність вчиненого правочину, оскільки за своїм змістом фактично є технічною помилкою, допущеною особою, яка склала заповіт за допомогою технічних засобів. Також судом було встановлено, що на ОСОБА_5 , як на секретаря Новояковлівської сільської ради Оріхівського району було покладено обов`язки щодо вчиненні нотаріальних дій, в тому числі і посвідчення заповітів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія судів виходячи з наступного.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 ст. 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як передбачено ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно з ч. 1,2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 37 Закону «Про нотаріат» в редакції від 01.12.2008, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії:

1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна;

2) посвідчують заповіти (крім секретних);

3) видають дублікати посвідчених ними документів.

Як передбачено підпунктом 5 пункту "б" ст. 38 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) в редакції від 15.10.2008, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад);

За змістом ч.1 ст.50 Закону № 280/97-ВР, секретар сільської, селищної міської ради обирається за пропозицією сільського, селищного, міського голови відповідною радою з числа її депутатів та працює в раді на постійній основі.

Частиною 4 ст. 50 Закону № 280/97-ВР передбачено, що секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Частинами 1 і 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Судом встановлено, що Рішенням №2 від 20.04.2006 року Першої сесії п`ятого скликання Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області секретарем ради було обрано ОСОБА_5 (а.с.73).

Відповідно до рішення № 3 від 20.04.2006 Першої сесії п`ятого скликання Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області на ОСОБА_5 покладено обов`язки секретаря виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, які затверджені рішенням сесії (а.с.74).

Згідно обов`язків секретаря виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району на секретаря покладені обов`язки щодо виконання нотаріальних дій (а.с.72).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи наведене, при покладенні на певних посадових осіб виконавчих комітетів, обов`язку вчинення нотаріальних дій, такі особи мають право здійснювати всі нотаріальні дії прямо визначені ст. 37 Закону «Про нотаріат». Обов`язкове наведення окремого переліку нотаріальних дій, право на здійснення якої, надано посадовій особі - законом не передбачено.

Оспорюючи повноваження секретаря виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Нікітенко О.В. на посвідчення заповітів, позивач всупереч обов`язку визначеного ст. 81 ЦПК України не надає доказів на підтвердження власних тверджень.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про відсутність у ОСОБА_5 , як секретаря виконавчого комітету, повноважень щодо посвідчення заповітів станом на 09.12.2008 року.

Крім того, пунктом 2.4. Положення про спадковий реєстр, що затверджено наказом Міністерства юстиції України № 51/5 від 17.10.2000, в редакції від 03.08.2009 року, яка діяла на час посвідчення заповіту, визначено, що посадові особи органів місцевого самоврядування (стаття 1251 Цивільного кодексу України ( 435-15 ), стаття 37 Закону України "Про нотаріат") ( 3425-12 ) здійснюють унесення відомостей до Спадкового реєстру шляхом подання державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України чи його регіональним філіям заяв установленого зразка (додатки 1-3, 9).

Як визначено п. 1.4. Положення, адміністратор Спадкового реєстру (далі - Адміністратор) - державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що забезпечує технічне та технологічне створення та супроводження програмного забезпечення Спадкового реєстру, надання доступу до Спадкового реєстру, забезпечує збереження та захист даних, що містяться у Спадковому реєстрі.

Тобто після надходження до ДП "Інформаційний центр" чи його філії, заяви встановленого зразка про внесення інформації про посвідчення заповіту, перед її внесенням до Спадкового реєстру, Адміністратор перевіряє повноваження посадових осіб органів місцевого самоврядування, які направили відповідну заяву. Внесення відомостей, в тому числі і про посвідчений заповіт, до Спадкового реєстру не уповноваженими на те особами, без прав реєстратора неможливе.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний заповіт посвідчений уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування на підставі повноважень, покладених на неї рішенням сесії сільської ради, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з дотриманням Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1247, 1251 ЦК України.

Як передбачено ст. 52 Закону України «Про нотаріат» в редакції, що діяла на час посвідчення заповіту, про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається.

Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі.

Реєстр для реєстрації нотаріальних дій повинен бути прошнурований, аркуші пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути засвідчена підписом посадової особи відповідного органу юстиції та печаткою Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Кожний нотаріус веде окремий реєстр.

Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем.

Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Порядок ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та їх форма встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 2 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», в редакції чинній на час посвідчення заповіту, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Як визначено п. 18 Інструкції, нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів (додатки №№ 6-27).

Текст посвідчувального напису може бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток, вільні місця повинні бути прокреслені, дописки та інші виправлення - застережені.

Для вчинення посвідчувальних написів можуть застосовуватися штампи з текстом відповідного напису.

Посвідчувальний напис на довіреності, заповіті вміщується після підпису громадянина на тій же сторінці чи на звороті документа.

Як визначено пунктом 19 Інструкції, всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій (додаток № 1). Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету.

Нумерація в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій з початку кожного календарного року ведеться з першого номера.

Реєстри повинні бути прошнуровані, аркуші їх пронумеровані.

Кількість аркушів повинна бути завірена підписом посадової особи виконавчого комітету вищестоящої Ради народних депутатів з прикладенням гербової печатки цього виконавчого комітету.

Запис нотаріальної дії в реєстрі провадиться посадовою особою виконавчого комітету чорнилом (або кульковою ручкою) і тільки після того, як посвідчувальний напис чи документ, що посвідчується чи засвідчується, підписаний. Запис олівцем і підчистки в реєстрі не допускаються, вільні місця повинні бути прокреслені, а зроблені виправлення застережені за підписом посадової особи виконавчого комітету.

Так після тексту заповіту, що підписаний особисто ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , особою, уповноваженою на посвідчення заповіту, на тому ж аркуші вміщено посвідчувальний напис, який за своєю формою та змістом відповідає зразку, який міститься у додатку № 6, затвердженому наведеною Інструкцією.

Серед інших обов`язкових даних, вказаний напис містить підпис секретаря Новояковлівської сільської ради О.В. Нікітенко вчинений особисто, відбиток гербової печатки Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, відомості про розмір стягнутого державного мита, та номер за яким вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі - № 214.

Вказані відомості за своїм змістом відповідають відомостям внесеним до «Книги реєстрації нотаріальних дій» Новояковлівської сільської ради, в якій також наявний підпис заповідача ОСОБА_3 , дата запису в Книзі про вчинення нотаріальної дії відповідає даті складання заповіту - 09.12.2008 р., номер за яким заповіт ОСОБА_3 внесено до Книги, співпадає з номером зазначеним у посвідчувальному написі вчиненому на заповіті.

«Книга реєстрації нотаріальних дій» Новояковлівської сільської ради прошнурована, аркуші пронумеровані, кількість аркушів та сторінок завірена підписом голови Новояківлівської сільської ради, з прикладенням гербової печатки. (а.с. 75,76).

17.12.2008 інформацію про вказаний заповіт та його реєстрацію в Книзі за № 214 внесено в Спадковий реєстр за номером 46066534, що підтверджується витягом № 17838711 (а.с. 75).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що технічні помилки, які були допущені в посвідчувальному написі посадовою особою щодо дати посвідчення заповіту та помилкового зазначення у ньому даних щодо гр. ОСОБА_4 не впливає на волевиявлення заповідача щодо розпорядження власним майном та не свідчить про нікчемність вчиненого правочину, оскільки за своїм змістом фактично є технічною помилкою, допущеною особою (секретарем), яка склала заповіт за допомогою технічних засобів.

Отже, судом не встановлено того, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також того, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тобто ознак нікчемності заповіту судом не встановлено.

До того ж, як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Железняк В.К. , зміст самого заповіту та підпис спадкодавця ОСОБА_3 , позивачем не оспорюється.

За усталеною практикою ЄСПЛ, особа не може відповідати за можливі помилки представників органів влади під час виконання ними своїх обов`язків в процесі забезпечення їх законних прав та інтересів.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення ЄСПЛ у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії").

Потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки").

Іншими словами, ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії", "Трґо проти Хорватії").

Дослідивши надані сторонами докази, апеляційний суд приходить до висновку, що недоліки, на які посилався позивач по справі, не впливають на загальний зміст заповіту.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оскаржуване рішення суду першої інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального права та вимог законодавства, а доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи і не дають підстав уважати, що судом при постановленні рішення неправильно застосовані норми матеріального чи порушені норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий: Кримська О.М.

Судді: Дашковська А.В

Кочеткова В.І.