Справа №511/2112/19
Провадження по справі №2/498/78/20
РІШЕННЯ

іменем України

03 грудня 2020 року с.м.т. Велика Михайлівка Одеської області

Великомихайлівский районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Ткачук О.Л.

за участю секретаря судового засідання Козачінської Л.Г.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона та відповідач ОСОБА_3 уклали доповнення до угоди на надання правової допомоги по цивільній справі, згідно якому відповідач повинен був надати правову допомогу та представництво інтересів її сина ОСОБА_5 в Роздільнянському районному суді Одеської області по відношенню до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Відповідно до цього доповнення відповідач зобов`язувався виконати: збір доказів по справі, виготовлення відповідної заяви до суду, представництво інтересів в суді та вручення оригінала рішення суду. Вказує, що 01.06.2018 року, вона в добровільному порядку сплатила кошти іншому відповідачу ОСОБА_4 у розмірі 5,700 грн. за виконання правової допомоги, однак в подальшому відповідачі усунулись від виконання обов`язків, передбачених договором, на зустрічі не приходили, на дзвінки не відповідали. Зазначає, що станом на дату звернення до суду, відповідачами не було виконано жодної умови договору, а саме: не представляли інтереси її сина ОСОБА_5 у справі щодо зняття з реєстрації вищеперерахованих осіб, а також не вручили оригінал рішення суду щодо зняття їх з реєстраційного обліку. Оскільки відповідачами не було виконано умов договору, просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на її користь грошові кошти у розмірі 5700 грн. сплачених нею їм та судові витрати.

13 листопада 2019 року суддею Роздільнянського районного суду Одеської області провадження по вищезазначеній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10 грудня 2020 року відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подані відзиви на позов.

ОСОБА_3 у своєму відзиві зазначив, що в якості правових обґрунтовувань своїх позовних вимог позивачка вказує, що: «... ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 , уклали доповнення до угоди на надання правової допомоги по цивільній справі… відповідач повинен був надати правову допомогу та представництво інтересів ОСОБА_5 .. Після чого позивач в добровільному порядку сплатила іншому відповідачу ОСОБА_4 5,700 грн. за виконання правової допомоги, доказом чого є копія квитанції...» Також, позивачка вказує, що: «...відповідачі усунулись від виконання обов`язків... станом на дату звернення до суду відповідачами не було виконано жодної умови договору ..» ОСОБА_3 вказує, що дійсно - ОСОБА_2 в 2018 році звернулась до нього з проханням надати їй правову допомогу по справі відносно її сина - ОСОБА_5 . Згідно всіх обставин справи ним було встановлено, що ОСОБА_5 бажає через свою мати - ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності, зняти з реєстрації в примусовому порядку колишніх членів його сім`ї. При вивченні всіх представлених документів, та пояснень позивачки ним було прийнято рішення, що цього недостатньо для звернення до суду. Подробиці цієї справи на цей час йому вже важко згадати, т.я. як позивачка забрали у нього всі документи і він ці документи передав їй в добровільному порядку на її вимогу. Далі трапилось банальне непорозуміння між сторонами. Позивачка вказує, що він на зустріч не приходив, на дзвінки не відповідав. Але це не відповідає дійсності. Що трапилось в дійсності вказано в матеріалах справи, які знаходяться в Роздільнянському відділі поліції по заяві позивачки. Він не заперечує той факт, що між ними в 2018 році була досягнена домовленість про здійснення ним правової підтримки позивачки по питанням її сина - ОСОБА_5 про зняття з реєстрації в примусовому порядку членів його сім`ї. Вказує, що ніякої угоди про надання правової допомоги згідно чинного законодавства України між ними не здійснювалось. Позивач вірно вказує, що це було: «...доповнення до угоди про надання правової допомоги по цивільній справі...». Це доповнення не є юридичним документом, а лише розподіляє зобов`язання сторін при приманні правової допомоги. Він, згідно цього доповнення, брав на себе зобов`язання підготовки доказової бази по справі, а потім (після заключения угоди про правову допомогу) представництво інтересів позивачки у суді. Таким чином, доповнення до угоди про надання правової допомоги по цивільній справі це документ, який підтверджує домовленість між сторонами про об`єм послуг, які треба здійснити. Часовим терміном це не обмежено. Також наголосив, що другий відповідач по справі - ОСОБА_4 , ніякого відношення до справи не має, т.я. дізналась про його перемовини з позивачкою тільки після того як між ним та ОСОБА_2 виникли суперечки. Вона не підписувала ніяких документів.

ОСОБА_4 у своєму відзиві зазначила, що претензії ОСОБА_2 до неї не відповідають ні обставинам викладених в позові, ні діючому законодавству. Ніяких правових відносин з ОСОБА_2 не малось, про що ОСОБА_8 після виникнення конфлікту з ОСОБА_3 підтверджувала особисто їй та наполягала на тому, що вона як матір, має можливость зупинити конфлікт. Ніяких коштів від ОСОБА_2 вона не отримувала, квитанцію не видавала і не підписувала на робочому місці 01.06.2018 року вона фактично вже не знаходилась. Просить відмовити у позові до неї.

21 січня 2020 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, на підставі розпорядження голови Роздільнянського районного суду Одеської області Теренчук Ж.В., надіслана з Роздільнянського районного суду Одеської області до Великомихайлівського районного суду Одеської області в порядку п.2 ч.1 ст.31 ЦПК України.

28 січня 2020 року вищезазначена цивільна справа надійшла до Великомихайлівського районного суду Одеської області.

Ухвалою судді Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 січня 2020 року постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг. Розгляд справи розпочати зі стадії відкриття провадження у справі.

03.11.2020 року ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області постановлено закрити підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.12.2020 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. Заяв та клопотань не надали.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши надані докази, в їх сукупності вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

З наявної в матеріалах справи копії доповнення до угоди про надання правової допомоги по цивільній справі за №10/18 від 01.06.2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 доручила ОСОБА_3 виконати наступні послуги: збір доказів по справі, виготовлення відповідної заяви до суду, представництво інтересів в суді та вручення оригіналу рішення суду.

Згідно копії квитанції №10/18 від 01.06.2018 року, ОСОБА_4 прийняла від ОСОБА_2 5700 (п`ять тисяч сімсот) гривень за виконання правової допомоги. Дана квитанція містить печатку адвоката Ренгач Л.О.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ч.1, 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди);2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Згідно ст.27 ч.3 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Ст.27 ч.4 Закону передбачено, що договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, що діє в його інтересах.

Відповідно до ст.30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно ст.ст.628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З пояснень відповідача ОСОБА_3 у відзиві на позов, вбачається, що він згідно доповнення до угоди, взяв на себе зобов`язання підготовки доказової бази по справі, а потім після укладення угоди про правову допомогу, представництво інтересів позивачки в суді. При вивчені всіх представлених документів, пояснень позивачки, ним було прийнято рішення, що цього недостатньо для звернення до суду.

Однак, судом встановлено, що в доповненні до договору не визначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Так і позивач в позові зазначає, що не виконані умови договору: не представляв інтереси її сина ОСОБА_5 в суді, а також не вручили оригінал рішення суду. Доказів стосовно того чи були виконані інші умови зібрані докази по справі, підготовлено позовну заяву, за які послуги нею був сплачений гонорар суду не надала. Так і не надано доказів авторства в заповнені квитанції №10/18 від 01.06.2018 року та отримання чи неотримання коштів.

Факт надання позивачем коштів за юридичні послуги, відповідач ОСОБА_4 заперечує, стверджує, що квитанцію не видавала і не підписувала.

Судом, у підготовчому засіданні було наголошено про необхідність в проведенні почеркознавчої експертизи, роз`яснено наслідки вчинення чи не вчинення відповідних дій. Однак, позивачем, її представником відповідної заяви чи клопотання не подано.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Зважаючи на встановлені обставини, аналіз наведених норм матеріального і процесуального права, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачами порушено права позивача.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оскільки саме на позивача покладено обов`язок із доведення факту дійсного порушення його прав, проте зазначені обставини доведені у встановленому порядку не були, а отже суд, не встановивши факту порушення відповідачами прав позивача, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому, відповідно, і відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 12,81,263 -265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Великомихайлівський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 11 грудня 2020 року.

Суддя О.Л.Ткачук