Постанова

Іменем України

27 січня 2020 року

м. Київ

справа № 128/1758/15-ц

провадження № 61-48584св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року у складі судді Саєнко О. Б. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (далі - житловий будинок) на земельній ділянці площею 0,01 га, яка неприватизована.

11 вересня 2007 року його матір ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого належний їй жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами вона заповіла на користь позивача. Даний заповіт був посвідчений секретарем Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 11 вересня 2007 року та зареєстрований у реєстрі за № 522.

Позивач зареєстрований в оскаржуваному будинку та проживав в ньому разом з матір`ю до дня її смерті, і є єдиним спадкоємцем першої черги, як син померлої, спадщину прийняв належним чином, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса.

Звернувшись до Вінницької районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом, нотаріус відмовив у видачі вище зазначеного свідоцтва так, як відсутнє свідоцтво про шлюб між спадкодавцем та ОСОБА_4 , необхідне для вчинення нотаріальної дії, а також в правовстановлюючому документі на будинок містяться виправлення, які не застережені, тому позивач просив суд встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , була його рідною матір`ю, а також визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння АДРЕСА_1 та знаходиться на земельній ділянці площею 0,01 га, що не приватизована, вартістю 39 363 грн, та згідно технічної документації складається з: житлового будинку «А», веранди «а», погребу «п/А», сараю «Б», навісу «б», навісу «б1», убиральні «В», огорожі № 1, хвіртки № 2, 1/2 криниці № 3.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області є рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», веранди «а», погребу «п/А», сараю «Б», навісу «б», навісу «б1», убиральні «В», огорожі № 1, хвіртки № 2, Ѕ криниці № 3.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 являється матір`ю ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом, у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте одержати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не зміг через відсутність всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії та виправлення у правовстановлюючому документі на спадкове майно.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також зазначив, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів про порушення її прав, як власника земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0031, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки спадкове майно, а саме спірний будинок знаходиться за іншою адресою, а також оскаржуваним рішенням визнано право власності виключно на майно, зазначене в заповіті, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Питання про земельну ділянку не вирішувалось.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг:

11 грудня 2018 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не взято до уваги, що позивачем пропущено встановлений законом строк, на подання заяви про прийняття спадщини. Судами не вірно встановлено коло спадкоємців при прийнятті оскаржуваних рішень, оскільки померла ОСОБА_3 є також матір`ю ОСОБА_2 Спадкодавець проживала разом з заявником до дня смерті, яка здійснювала за нею догляд.

Житловий будинок, на який визнано право власності за ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27 квітня 2005 року серія ЯА № 099145, тому оскаржуваними рішеннями порушено право власності заявника на земельну ділянку, та перешкоджає їй у користуванні та розпорядженні нею.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Поновлено строк на касаційне оскарження рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року.

Відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано матеріали цивільної справи з Вінницького районного суду Вінницької області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», веранди «а», погребу «п/А», сараю «Б», навісу «б», навісу «б1», убиральні «В», огорожі № 1, хвіртки № 2, Ѕ криниці № 3.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 11 вересня 2018 року, який був посвідчений секретарем Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, відповідно до якого вона на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, яке їй належить та повинно належати - сину ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується наявними в матеріалах доказами.

26 березня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 228/2009.

Листом державного нотаріуса Вінницької районної Державної нотаріальної контори Гречко Ж. Б. № 1836/02-17 від 21 липня 2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності свідоцтва про шлюб між спадкодавцем та ОСОБА_4 , а також в правовстановлюючому документі на будинок містяться виправлення, які не застережені.

З вказаної спадкової справи встановлено, що крім позивача із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини.

Згідно з статтею 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як встановлено судами, та вбачається з матеріалів справи, 11 вересня 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого, вона на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, яке їй належить та повинно належати - сину ОСОБА_1 .

Даний заповіт є чинним, у судовому порядку недійсним визнано не було, тому доводи касаційної скарги про те що судами першої інстанції не встановлено коло спадкоємців не знаходять свого підтвердження та спростовуються наявною в матеріалах справи копію спадкової справи № 228/2009, з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини інші спадкоємці не звертались.

Доводи касаційної скарги про пропущення позивачем строку на прийняття спадщини, не знаходять свого підтвердження, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач у встановлений законом строк звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а саме 26 березня 2009 року.

Доводи касаційної скарги, що оскаржуваними рішеннями порушено її права власності на земельну ділянку на якій розташоване спадкове майно не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оскаржуваними рішеннями за позивачем визнано право власності виключно на майно, зазначене в заповіті, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, питання про земельну ділянку не вирішувалось.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, правильно встановив коло спірних правовідносин та норми матеріального права, які їх регулюють та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність рішень судів, якими надано належну оцінку всім обставинам справи, аргументи учасників справи перевірено, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статі 400 ЦПК України виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 липня 2015 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко