Справа № 185/7693/19
Провадження № 2/185/710/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Снаткіна Д.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/7693/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якому просить суд стягнути з відповідача, на свою користь за договором позики, який підтверджується розпискою від 01 червня 2017 року суму боргу у розмірі 10000 грн, суму процентів за користування коштами у період з 01.11.2017 року по 14.08.2019 року у розмірі 3033,98 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 535 грн, втрати від інфляції - 1595.16 грн, всього 15164,14 грн, стягнути з відповідача суму судового збору на мою користь.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2017 року між мною та відповідачем був укладений договір позики, за яким ОСОБА_5 разом з відповідачем позичили у позивача грошову суму у розмірі 10000 грн, які ОСОБА_5 зобов`язаний повернути до 01.11.2017 року. Крім того, його донька - ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання повернути цей борг у випадку, якщо з батьком щось трапиться, про що вона власноруч склала розписку та поставила підпис. Її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому за умовами договору всі боргові зобов`язана виконати відповідач. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з усними вимогами повернути борг, однак її вимоги задоволені не були. У зв`язку з вищевикладеним, вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідач надіслала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що розписка була складена від імені батька відповідача, в ній було зазначено, що відповідач у випадку непередбачених обставин буде повертати борг, та міститься її підпис. Від свого імені ніякої розписки відповідач не складала, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В даному випадку розписка складена 01.06.2017 року та в ній зазначено, що грошові кошти позичальник надасть батьку відповідача з 1-го серпня 2017 року строком на три місяці та відповідачу залишилось невідомим чи були надані грошові кошти батьку, крім того позивач за весь цей час до відповідача з цим питанням не зверталась. Таким чином, відсутній факт передання грошей, а отже відсутнє підтвердження реального настання правових наслідків, тому такий правочин є нікчемним, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Спірна розписка не містить істотних умов договору поруки, зокрема, предмета договору та інших умов, що визначені законом і є необхідними для договору поруки. Одностороннє зобов`язання особи відповідати за невиконання або неналежне виконання боржником його обов`язків не може бути визнано підставою виникнення правовідносин поруки, а листи, характеристики, рекомендації, розписки та інші документи, відмінні від належно укладеного договору поруки не мають значення поруки.

Позивач звернулась до суду з відповіддю на відзив, в якому просить суд не враховувати заперечення відповідача викладені у відзиві, посилаючись на те, що обставини щодо нескладання відповідачем розписки побудовані на припущеннях, оскільки відповідач не підтверджує ці обставини жодним доказом та більш того визнає факт поставлення підпису під текстом розписки та факт взяття на себе обов`язків, а обставини визнанні сторонами не підлягають доказуванню. Словом «БЕРУ», який викладено у тексті розписки,позичальник підтвердив настання подій, які відбулися саме в той момент, а не будуть відбуватися в майбутньому. Відповідач вводить суд в оману говорячи, що відповідач дійшла висновку про те, що вона є поручителем, у позовній заяві такі твердження відсутні. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договірних відносин, виявили волю та бажання щодо настання прав та обов`язків за цим правочином підписавши розписку. І закон не забороняє укладати правочин між трьома сторонами, укладати змішаний тип правочину та інші.

В судовому засіданні позивач, представник позивача викладене у позовній заяві підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позов.

Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні викладене у відзиві на позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, позивача та відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 було написано боргову розписку, за якою він взяв у борг гроші у сумі 10000 грн у ОСОБА_1 строком на 3 місяця з 01 серпня 2017 року, зазначивши, що гроші йому потрібні на операцію та у разі непередбачених обставин, гроші буде повертати його донька ОСОБА_3 .

На вказаній розписці зазначена дата розписки 01.06.2017 року та підписи ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

В судовому засіданні було оглянуто оригінал вказаної розписки, з якого вбачається, що дата розписки «01.06.17 г.» та підпис ОСОБА_1 були виконані пастою іншого кольору.

Позивач, ОСОБА_1 , та відповідач, ОСОБА_3 , пояснили суду, що розписка була складена без присутності ОСОБА_1

ОСОБА_3 вказала, що вказана розписка була складена нею як приклад для батька, за цією розпискою гроші не передавались в її присутності.

ОСОБА_1 вказала, що дійсно не була присутня при складанні розписки, її побачила та підписала потім, гроші передала ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , про що зроблений актовий запис № 1244 від 02 жовтня 2017 року. ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу (підтвердження зміни прізвища після укладення шлюбу).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з вимогами частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні сторони визнали той факт, що розписка була складена без присутності ОСОБА_1 , в тексті розписки вказано, що гроші ОСОБА_5 бере з 01 серпня 2017 року, при цьому дата розписки вказана 01 червня 2017 року.

ОСОБА_3 заперечила той факт, що була присутня при передачі грошових коштів в розмірі 10000 грн від ОСОБА_1 ОСОБА_5 .

Згідно тексту розписки від 01 червня 2017 року ОСОБА_5 вказав про обов`язок ОСОБА_3 повернути борг у випадку непередбачуваних обставин.

Згідно тексту розписки особисто ОСОБА_3 не вказувала, що бере на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів в розмірі 10000 грн за ОСОБА_5 з приводу виконання розписки від 01 червня 2017 року.

Надана позивачем в судовому засіданні 22 січня 2020 року записка, адресована «Лене», не є належним доказом існування боргу саме за спірною розпискою, та не підтверджує того, що ОСОБА_3 має боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Виходячи з вищенаведеного, відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення боргу за договором позики відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення у повному обсязі складено 27 січня 2020 року.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона