Справа № 460/149/16-ц
Провадження №2/944/127/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кондратьєвої Н.А.

за участю секретаря судового засідання Вербенець Т.Р.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна, в якому просить виділити їй у власність 2/3 частини земельної ділянки площею 800 м кв по АДРЕСА_1 , 2/3 частини закладеного фундаменту на вказаній земельні ділянці та 2/3 частини будівельних матеріалів: 20000 шт цегли силікатної (білої); 10000 шт цегли будівельної (червоної), 6,6 м куб керамзиту, 6,6 м куб вапна, 16 перемичок та 10 плит для перекриття. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 02.09.1989 року було укладено шлюб, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17.10.2008 року розірвано. Вказує, що протягом спільного життя сторонам була надана земельна ділянка площею 800 м кв по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку. На вказаній ділянці сторони за спільні кошти заклали фундамент розміром 10,40 м Х 9,30 м, а також спільно придбали будівельні матеріали: 30000 шт цегли силікатної (білої); 15000 шт цегли будівельної (червоної), 10 м куб керамзиту, 10 м куб вапна, 25 перемичок та 15 плит для перекриття. Згоди щодо способу та порядку поділу майна сторони не досягли. Зазначає, що з 2004 року разом з дітьми проживала окремо від відповідача, а тому самостійно виховувала та утримувала їх. Крім того, син ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи з дитинства, доходів для його утримання та розвитку не вистачає, а відповідач матеріально не допомагає їй, тому просить відступити від рівності часток у спільному майні подружжя та задовольнити позов у повному обсязі.

Справа поступила до провадження судді Гоцка В.І.

13.05.2016 року відповідач подав до суду заперечення на позов. Зазначає, що сім`я розпалася з вини позивача. На спільно зароблені кошти під час спільного сімейного життя позивач в 2004 році придбала квартиру, власником якої стала її мати. Вважає, що для суду немає підстав відступити від засад рівності часток та збільшити частку майна позивача, оскільки остання сама позбавила його можливості проживати з дітьми, виховувати їх. Однак, він продовжує матеріально дбати про дітей. Щодо поділу земельної ділянки, то така передана йому міською радою для будівництва індивідуального житлового будинку шляхом приватизації, та є його особистою власністю. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Щодо поділу будівельних матеріалів, то дійсно під час спільного проживання з дружиною ними було придбано 30000 шт цегли силікатної та 15000 шт цегли будівельної. За ці роки будівельна червона цегла знищилася природньо, тому може бути використано не більше 5000 шт. Щодо цегли силікатної, то залишилося приблизно 20000-25000 шт. Також ними було придбано 6,6 м. куб. керамзиту всередині 90-х рр. Однак, на даний час на місці збереження він відсутній. Привезене ним та куплене за кошти матері вапно в об`ємі 6,6 м куб. було ним загашене і поміщене в яму на земельній ділянці під забудову. Перемички в кількості 25 штук ними не куплялися. Плити для перекриття в кількості 15 штук дійсно придбала позивач і вони знаходяться на земельній ділянці. Вважає, що можна поділити майно, яке є в наявності, а не яке зазначено в квитанціях, рахунках-фактурах та накладних.

Позивач подала до суду пояснення на заперечення проти позову від 21.07.2016 року. Зазначає, що подана відповідачем у запереченні інформація є неправдивою, відповідач не бере участі в утриманні дітей. Щодо земельної ділянки, то така була виділена не особисто відповідачу, а їхній сім`ї. Вважає, що відповідач вже реалізував своє право на половину спільно нажитого ними за час шлюбу майна, оскільки продав спільно набуте ними майно. Тому, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 року, згідно із розпорядженням керівника апарату суду № 603 від 21.12.2017 року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 з посади, справу передано судді Кондратьєвій Н.А.

Ухвалою від 21.12.2017 року суддею Кондратьєвою Н.А. справу прийнято до провадження.

17.04.2019 року позивач подала до суду заяву про зменшення позовних вимог. Просить поділити майно, що є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, виділивши їй: 2/3 частини земельної ділянки площею 800 кв м по АДРЕСА_1 , 2/3 частини закладеного фундаменту на вказаній земельні ділянці та 16200 шт цегли силікатної (білої).

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила такий задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду спарви повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в справі докази дійшов наступних висновків.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17.10.2008 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.03.2009 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 02.09.1989 року у Цирській сільській раді Любачівського району Волинської області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, термін дії посвідчення довічно.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради народних депутатів № 686 від 30.12.1992 року земельна ділянка площею 800 м кв по АДРЕСА_1 передана ОСОБА_2 у приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку.

Відповідно до довідки Яворівського районного суду Львівської області від 02.07.2015 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя невиправно пошкоджена в результаті пожежі 11.03.2014 року в приміщенні Яворівського районного суду Львівської області за адресою: м. Яворів, вул. Будівельна, 5.

Відповідно до ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 11.08.2015 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення матеріалів цивільної справи.

Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 889493 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :04:004:0480, цільове призначення будівництво і обслуговування жилого будинку.

Згідно із актом обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 05.07.2016 року, складеним депутатом Яворівської міської ради Винар В.С., спеціалістом будівельником ОСОБА_5 , суміжним землекористувачем ОСОБА_6 , встановлено, що на земельній ділянці закладений фундамент з фундаментних блоків розміром 10,40 м на 930 м, а також знаходяться будівельні матеріали: цегла силікатна (біла) 16200 шт., цегла будівельна (червона) 5600 шт, вапно 4 м куб., плити для перекриття 15 шт.

Згідно із рахунком-фактурою № 01831 МП «Силікат» ОСОБА_2 придбав 30000 шт. цегли силікатної М-100.

Відповідно до листа Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області № 7927 від 01.07.2015 року ОСОБА_1 , Яворівським РВ ГУМВС України у Львівській області по заяві позивача зареєстрованій в ЖЄО № 3315 від 18.06.2015 року проведено перевірку, в ході якої встановлено, що ОСОБА_2 продав цеглу, яка є спільно нажитим майном подружжя жителю с. Чернилява. Для визначення часток майна подружжя рекомендовано звернутися до суду.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК України).

Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя.

Судом встановлено, що з 02.09.1989 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17.10.2008 року.

Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 889493 на підставі рішення виконавчого комітету Яворівської міської ради народних депутатів № 686 від 30.12.1992 року ОСОБА_2 у приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку передана земельна ділянка площею 0,0800 га, кадастровий номер :04:004:0480, цільове призначення будівництво і обслуговування жилого будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельно кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, згідно положень статей 81, 116 Земельного кодексу України ) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

Судом встановлено, що спірну земельну ділянку відповідачем було отримано у власність шляхом реалізації права передбаченого ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, а тому вона є особистою приватною власністю відповідача та не підлягає поділу.

Окрім того, позивач просить провести поділ незакінченого будівництвом житлового будинку, шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частину цього об`єкта.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16

При вирішенні питання про поділ об`єктів незавершеного будівництва має безпосереднє значення ступінь готовності такого об`єкта, а саме:

-наявність лише будівельних матеріалів, з яких планується будівництво;

-будинок вже частково збудований, але не завершений;

-будинок завершений, але не прийнятий в експлуатацію або/та право власності не зареєстроване;

У зв`язку з чим, обов`язковим в даному випадку є проведення будівельно-технічної експертизи, за допомогою якої можна визначити ступінь готовності об`єкта будівництва станом на час розгляду справи, можливість визначення окремих частини, що підлягають виділу і технічну можливість доведення будівництва до завершення після виділу указаної частини.

З урахуванням висновків такої експертизи, суд може за позовом одного з подружжя здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, доказів, які б давали підстави для визнання за позивачем права власності на 2/3 незавершеного будівництва позивачем не надано, будь яких клопотань про призначення судової експертизи, представниками сторін в судовому засіданні заявлено не було.

Таким чином, суд дійшов висновку про поділ майна подружжя шляхом визнання за кожним зі сторін права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, а саме цегли силікатної (білої) в кількості 15000 штук.

На підставі наведеного ст.ст. 60,70 СК України, глави 24 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 258- 259 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, а саме цегли силікатної (білої) в кількості 15000 штук.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Яворівський районний суд Львівської області.

Пований текст рішення складено 18 грудня 2020 року.

Повне найменування сторін.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.А.Кондратьєва