ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Єлізаренко І.А., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року

по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання договору укладеним,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, про визнання договору укладеним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 06.09.2016 року №ДП 20, відповідачем було здійснено реконструкцію нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 . До прийняття об`єкту в експлуатацію договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Дніпровської міською радою та відповідачем не укладався та останній до прийняття об`єкту в експлуатацію не звертався до міської ради щодо укладення відповідного договору, обов`язок укладання якого визначений ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі зазначеного, з метою виконання вимог законодавства, Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради 26.10.2018 року на адресу відповідача було направлено два примірники проекту договору по об`єкту реконструкції по АДРЕСА_1 .

Проте, до теперішнього часу договір не укладено, кошти пайової участі не сплачено та зазначений об`єкт експлуатується без укладання договору, що призвело до неотримання міським бюджетом коштів.

У зв`язку з цим, позивач просив визнати укладеним договір між Дніпровською міською радою в особі Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Дніпра, на умовах, передбачених Порядком залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури м.Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 21.07.2011 року №5/14, в редакції, що наведена в прохальній частині позову.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року відмовленно у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною першою ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.03.2007 року №6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська» затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011 року №5/14 було внесено зміни до рішення №6/11 від 21.03.2007 року «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська».

Також рішеннями Дніпровської міської ради №6/19 від 28.12.2011 року та №9/9 від 08.06.2016 року було внесено зміни та доповнення до Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури міста Дніпропетровська.

Цим Порядком визначено розмір пайової участі замовників (забудовників) у створенні (розвитку) соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста Дніпропетровська.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.09.2016 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради було зареєстровано декларацію №ДП 20 про готовність до експлуатації об`єкта реконструйованої нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 , замовником якої був ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що до прийняття об`єкту в експлуатацію договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між Дніпровської міською радою та відповідачем не укладався та останній до прийняття об`єкту в експлуатацію не звертався до міської ради щодо укладення відповідного договору, обов`язок укладання якого визначений ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі зазначеного, з метою виконання вимог законодавства, Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради 26.10.2018 року на адресу відповідача було направлено два примірники проекту договору по об`єкту реконструкції по АДРЕСА_1 . Проте, до теперішнього часу договір не укладено, кошти пайової участі не сплачено та зазначений об`єкт експлуатується без укладання договору, що призвело до неотримання міським бюджетом коштів.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною 1 ст.632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частинами 6, 9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що відповідачу направлявся лист від 28.10.2018 року з проектом договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, проект якого наданий до позову та який позивач просить визнати укладеним, зважаючи на наступне.

26.10.2018 департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради було направлено на адресу відповідача лист від 22.10.2018р. вих. №10/15-708 з двома примірниками проекту Договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра по об`єкту Реконструкція нежитлової будівлі під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 » для ознайомлення для підписання.

Зазначений лист з проектом договору 26.10.2018 були направлені на адресу реєстрації місця проживання відповідача: АДРЕСА_2 , що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та чеком.

Ця ж адреса зазначена відповідачем у відзиві на позов від 02.06.2019.

Однак, конверт з відміткою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання» повернуто.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем у відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано доказів того, що відповідач дійсно отримав лист від 28.10.2018 року з проектом договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що наданий позивачем проект договору не містить дати його складання та в позовній заяві позивач не зазначав часу, з якого просить визнати укладеним договір з відповідачем в порушення ч.2 ст.631 ЦК України.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що датою укладення договору буде дата набрання законної сили судового рішення по даній справі.

Крім того, у графіку сплати забудовником пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра не зазначено періодів таких сплат за відповідні роки, а зазначено, що підлягає сплаті протягом 5 днів з моменту укладання Договору.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в України» №132-ІХ від 20.09.2019 року було внесено зміни до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: виключено ст.40 цього Закону, що встановлювала обов`язок замовника будівництва укладати договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Вказані зміни набули чинності з 01.01.2020 року.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №132-ІХ від 20.09.2019 року визначено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Таким чином вказаним вище Законом України №132-ІХ від 20.09.2019 року було зменшено розмір пайової участі для нежитлових будівель та споруд до 4%, для житлових будинків до 2%, в порівнянні з розміром встановленим ч.6 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до якого розраховано розмір в проекті договору, який позивач просив визнати укладеним.

Згідно ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки позивачем в ході розгляду справи було чітко визначено, що датою укладення договору, є саме час набуття рішення суду законної сили, а станом на момент розгляду справи виключено ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», крім того, умовами договору у запропонованій редакції, а саме графіком сплати, що міститься у Додатку №2, визначено порядок сплати із зазначенням, що підлягає сплаті протягом 5 днів з моменту укладання Договору та розмір пайової участі, що визначений в проекті договору та додатках до нього, який є істотною умовою договору, на час укладення договору суперечить нормам діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

Т.П. Красвітна