Справа № 461/740/19 Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-з/811/201/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
10 грудня 2020 року м.Львів
Справа № 461/740/19
Провадження № 22-з/811/201/20
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.
секретар Іванова О.О.
розглянув заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року та додаткове рішення цього суду від 5 грудня 2019 року, ухвалені у м. Львові у складі судді Стрельбицького В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ТзОВ «Солар Смарт Груп» про стягнення коштів,-
26 листопада 2020 року представник ОСОБА_2 звернувся до Львівського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просить стягнути з ТзОВ «Солар Смарт Груп » витрати на правничу допомогу у Львівському апеляційному суді в розмірі 25 500 грн.
Відповідно до положень ч.4 ст.270 ЦПК України немає необхідності у виклику учасників справи, розгляд заяви проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року стягнуто з ТзОВ «Солар Смарт Груп» на користь ОСОБА_1 365 737, 11 грн.

Додатковим рішенням суду від 5 грудня 2019 року вказано в резолютивній частині - позов задовольнити.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «Солар Смарт Груп».

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу ТзОВ «Солар Смарт Груп» залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2019 року та додаткове рішення цього суду від 5 грудня 2019 року залишено без змін.

Після розгляду справи апеляційним судом, 26 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення з питань відшкодування позивачу судових витрат (на правничу допомогу) в суді апеляційної інстанції, про що він зробив заяву до судових дебатів.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Заяву про надання доказів таких витрат ОСОБА_2 направив поштою до суду апеляційної інстанції 24 листопада 2020 року, як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у ЦПК України.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 632 цього Кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Встановлено, що 22 червня 2020 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Астаповичем О.В., який брав участь в судових засіданнях та відповідно до наданого розрахунку надавав правничу допомогу позивачеві.

До заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку, додано копії договорів від 7 червня 2019 року та 22 червня 2020 року; додаткових угод від 6 лютого та 22 червня 2020 року, розрахунок гонорару від 24 листопада 2020 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 19 листопада 2020 року.

Відповідно до розрахунку гонорару АБ «Астапович» від 24 листопада 2020 року підлягає сплаті гонорар в розмірі 14 500 грн.

Згідно ату прийому-передачі послуг від 19 листопада 2020 року підлягає сплаті гонорар в розмірі 11 000 грн.

Заявник просив стягнути з відповідача його користь 25 500 грн. витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З урахуванням складності справи, пункту 2 додаткової угоди № 1 від 22 червня 2020 року, якою передбачено сплату «гонорару успіху» в розмірі 10 000 грн., розумності цих витрат, їх співмірності з ціною позову, колегія суддів прийшла до висновку, що при витратах на надання правничої допомоги в розмірі 4 500 грн. належить стягнути витрати, передбачені договором як «гонорар успіху» в розмірі 4 000 грн., що відповідатиме засадам розумності, співмірності та доцільності.

З урахуванням наведеного та вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати (витрати на правничу допомогу) в розмірі 19 500 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 270, 273, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» (, 79011, м. Львів, вулиця Рутковича 1/2) в користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 , 81086, Львівська область, Яворівський район, с. Ямельня, 19 500 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот грн.) витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді