Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 201/136/15-ц

провадження № 61-13006св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О.,Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест кредит капітал», Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Приватне підприємство «Нива В. Ш.» Філія 04,

треті особи: Українська універсальна біржа Дніпропетровської філії, Орган опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпро ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Євген Володимирович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевельова Валентина Михайлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест кредит капітал» (далі - ТОВ «Інвест кредит капітал»), Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Жовтневого ВДВС Дніпровського МУЮ), Приватного підприємства «Нива В. Ш.» Філія 04 (далі - ПП «Нива В. Ш.»)та просив: визнати неправомірним та скасувати акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 29 червня 2013 року; визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2014 року; визнати недійсним свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є. В., серія та номер: ВТО 742205, зареєстроване в реєстрі за № 5988 від 11 грудня 2013 року; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 8918421, від 11 грудня 2013 року щодо виникнення права приватної власності ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на квартиру площею 104,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та виключити запис про право власності 3791457 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 липня 2015 року, індексний номер: 23270699, про передання в управління непроданих активів, та виключити запис про інше речове право 10611231 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначав, що 26 лютого 2008 року він уклав з Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно-промисловий банк» (далі - ВАТ «Інноваційно-промисловий банк»), правонаступником якого є ТОВ «Інвест кредит капітал», кредитний договір № 41-2008, за умовами якого банк зобов`язався надати йому в кредит грошові кошти в сумі 700 000 грн з кінцевим строком повернення 26 лютого 2010 року та сплатою 21 % річних за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання умов кредитного договору № 41-2008 від 26 лютого 2008 року він уклав з банком 26 лютого 2008 року договір іпотеки, згідно з яким передав в іпотеку банку квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У спірній квартирі зареєстровані та проживають його неповнолітні діти.

12 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В. М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 448, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, що частково належить йому на праві власності - квартиру АДРЕСА_1 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задоволено вимоги банку в розмірі: 1) заборгованість за кредитом 700 000,00 грн; 2) заборгованість по сплаті процентів 273 127,91 грн; 3) плата за виконавчий напис нотаріуса 10 593,00 грн, а всього на загальну суму 983 721, 91 грн.

На підставі виконавчого напису нотаріуса 29 березня 2010 року Жовтневим відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Державний виконавець передав на реалізацію предмет іпотеки, не отримавши дозволу органу опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради.

Перші прилюдні торги з продажу спірної квартири не відбулись, тому державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа від 29 червня 2013 року та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Державним виконавцем при переданні квартири на реалізацію було допущено порушення вимог чинного законодавства України і торги взагалі не могли відбутися, акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу є протиправними та підлягають скасуванню.

Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, ОСОБА_1 зазначив, що єдиним способом відновлення порушеного права власності позивача та його дітей є задоволення позову у визначений ним спосіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 29 червня 2013 року, складений державним виконавцем Дерило В. Г., затверджений начальником Жовтневого Дніпропетровського МУЮ Полуектовим С. Ю., щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано неправомірною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2014 року ВП № 18338204, складену старшим державним виконавцем Журавльовим С. Г., затверджену начальником Жовтневого Дніпропетровського МУЮ Полуектовим С. Ю.

Визнано недійсним свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є. В., серія та номер: ВТО 742205, зареєстроване в реєстрі за № 5988 від 11 грудня 2013 року.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8918421, від 11 грудня 2013 року, щодо виникнення права приватної власності ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та виключено запис про право власності 3791457 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23270699, від 30 липня 2015 року про передання в управління непроданих активів ТОВ «Інвест Кредит Капітал», та виключено запис про інше речове право 10611231 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в порушення вимог пункту 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» не отримав дозволу від органу опіки та піклування, та не звернувся до суду із заявою про встановлення або заміну способу виконання рішення.

Зазначене повністю відповідає позиції Верховного суду України, викладеній постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1655цс16.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно може бути скасована у разі прийняття рішення, в якому буде про це зазначено, тобто рішення про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недостатньо для відновлення порушених прав.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року стягнуто з ТОВ «Інвест кредит капітал», Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ПП «Нива В.Ш.» на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у розмірі по 81, 20 грн з кожного, а також стягнуто з ТОВ «Інвест кредит капітал», Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ПП «Нива В.Ш.» на користь держави судовий збір у розмірі по 939,73 грн з кожного.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2019 року і додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 13 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з уточненим (зміненим) позовом про скасування протоколу, акту проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності, зазначаючи, що державним виконавцем при переданні квартири на реалізацію було допущено порушення вимог чинного законодавства України.

На момент подання уточненої позовної заяви розгляд справи по суті вже тривав майже рік.

Відповідно до статті 49 ЦК України не допускається одночасна зміна і предмета, і підстав позову, так як має місце у такому випадку пред'явлення абсолютно нового позову в межах старої справи.

ЦПК України передбачає право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо забороняється.

Крім того, згідно з частиною четвертою статті 49 ЦПК України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків зміни фактичних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту направлення справи на новий розгляд фактичні обставини справи не змінились, тому у позивача були відсутні правові підстави для зміни предмета (підстави) позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року і залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2019 року.

В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що апеляційний суд безпідставно застосував положення статті 49 ЦПК України в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року, та не застосував положення статті 31 ЦПК України 2004 року.

На дату подання уточненої позовної заяви розгляд справи по суті ще не розпочався, вона була подана до набрання чинності діючим ЦПК України. Тобто стаття 49 ЦПК України набрала чинність 15 грудня 2017 року, однак він подав уточнену позовну заяву 13 грудня 2017 року відповідно до статті 31 ЦПК України 2004 року, яка не обмежувала його у праві уточнити (змінити) предмет позову після повернення справи на новий розгляд.

З метою приведення позовних вимог у відповідність з обставинами справи він уточнив свої позовні вимоги, залишивши незмінною підставу позову - порушення прав неповнолітніх дітей при реалізації предмета іпотеки, та змінив спосіб відновлення порушених прав.

Апеляційний суд встановив, що на момент реалізації спірної квартири в ній проживали та були зареєстровані неповнолітні діти, при цьому орган опіки та піклування не надавав дозвіл на таку реалізацію, однак помилково скасував рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 19 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

06 серпня 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ТОВ «Інвест кредит капітал» направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 26 лютого 2008 року ОСОБА_1 та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» уклали кредитний договір №41-2008, згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 700 000 грн з кінцевим строком повернення до 26 лютого 2010 року та сплатою 21% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору №41- 2008 від 26 лютого 2008 року між позивачем та банком того ж дня укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 належить на праві власності по 16/100 частин зазначеної квартири, а 52/100 частин - ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі з дружиною ОСОБА_5 та трьома малолітніми дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, у зв`язку з чим банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

12 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» за кредитним договором у загальному розмірі 983 721, 91 грн, з яких заборгованість за кредитом - 700 000 грн, заборгованість по сплаті процентів - 273 127, 91 грн, плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 10 594 грн.

На підставі виконавчого напису нотаріуса 29 березня 2010 року Жовтневим Відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 18338204.

Відповідно до листа виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 25 грудня 2014 року № 5-32/256 будь-яких заяв, листів, згод тощо від батьків неповнолітніх дітей на добровільну або примусову реалізацію спірної квартири з торгів, аукціонів, бірж до органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради не надходило. Дозвіл органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради щодо передачі на реалізацію нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , та право користування яким мають неповнолітні діти, не надавався.

Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 25 лютого 2013 року було укладено договір № 0413059 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1 з Філією 04 ПП «Нива В.Ш.» за ціною 636 000 грн.

Оскільки торги з реалізації квартири не відбулися, державним виконавцем 29 червня 2013 року було складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та винесено постанову про повернення виконавчого документа.

На підставі акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 29 червня 2013 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевич Є. В. 11 грудня 2013 року видав свідоцтво ВТО №742205, зареєстроване в реєстрі за № 5988, відповідно до якого спірна квартира належить на праві власності ПАТ «Інноваційно-промисловий банк».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 83928420 від 31 березня 2017 року підставою виникнення права власності зазначено: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: 5988, виданий 11 грудня 2013 року.

Таким чином, свідоцтво про право власності було видано на підставі того, що майно не було реалізовано та торги не відбулись. Натомість, відомості в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свідчать, що майно було придбано з прилюдних торгів.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд виходив з того, що у позивача були відсутні правові підстави для зміни предмета і підстав позову, оскільки згідно з частинами третьою і четвертою статті 49 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків зміни фактичних обставин справи. Проте з моменту направлення цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції обставини справи не змінювались, тому у позивача були відсутні правові підстави для зміни предмета (підстав) позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду у січні 2015 року та з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої у червні 2015 року, просив: визнати недійсним договір іпотеки від 26 лютого 2008 року, укладений між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , в якій проживають троє неповнолітніх дітей; скасувати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В. М. 12 березня 2010 року, реєстровий № 448; визнати недійсними прилюдні торги, проведені на підставі договору № 0413059 від 25 лютого 2013 року, укладеного між Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ та філією 04 ПП «Нива-В. Ш.», скасувати протокол, акт проведення прилюдних торгів та свідоцтво про право власності на спірну квартиру за ПАТ «Інноваційно-промисловий банк».

Справа переглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року з урахуванням ухвали Верховного Суду від 16 травня 2018 року про виправлення описки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними прилюдних торгів, скасування протоколу, акта проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із уточненою позовною заявою в порядку статті 31 ЦПК України 2004 року.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною другою статті 31 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на момент подання ОСОБА_1 заяви про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог) передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Тлумачення частини другої статті 31 ЦПК України 2004 року свідчить, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до суду, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога.

Апеляційний суд не зазначив у постанові, в чому саме полягала зміна ОСОБА_1 предмета і підстав позову.

ОСОБА_1 скористався своїм правом та 13 грудня 2017 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну предмета позову і уточнення позовних вимог, при цьому підстави позову, тобто юридично значимі обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, не змінив, що не суперечить статті 31 ЦПК України 2004 року.

Зазначена заява ОСОБА_1 прийнята судом першої інстанції та долучена до матеріалів справи.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що положення частини четвертої статті 49 ЦПК України, на які посилається апеляційний суд в оскаржуваному рішенні, є чинними із 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою позовною заявою 13 грудня 2017 року.

Частиною другою статті 31 ЦПК України (в редакції станом на 13 грудня 2017 року) було передбачено право позивача до початку розгляду справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Після скасування попередніх судових рішень ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, її розгляд по суті станом на 13 грудня 2017 року не розпочався.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 в порядку статті 31 ЦПК України 2004 року мав право на звернення до суду із заявою про зміну предмета позову.

Відтак, висновки апеляційного суду про те, що у ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для зміни предмета (підстав) позову, є помилковим.

В той же час, оскільки справа не була переглянута апеляційним судом по суті, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити своє рішення по суті вимог.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 04 січня 2016 року ПП « Нива В.Ш.» припинено, що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов

СуддіВ. С. Жданова С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов