Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі: головуючої судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі Гурової Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, посилаючись на те, що він є батьком відповідача, є пенсіонером з 2018 року, має численні захворювання, не ухилявся від виховання та утримання відповідача до досягнення ним повноліття. В період з 2012 року по 2020 рік, відносно позивача було порушено кримінальне провадження та проводилось досудове розслідування, що завдало йому додаткових моральних страждань, а відповідач залишив його без допомоги у такий скрутний час, добровільно допомоги й на теперішній час він добровільно не надає, утримується від спілкування з ним, тому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову.

Належним чином сповіщений про час та дату розгляду справи позивач та відповідач до зали суду не з`явились. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, адвокат Сагіров Ф.П., будучи сповіщеним про час та дату розгляду справи, подав до суду відзив, а також заяву про відкладення розгляду справи для надання часу для підготовки та подачі доказів на спростування вимог позивача. Вважаючи сповіщеним належним чином представника відповідача, суд визнає причини його неявки до суду неповажними, оскільки в ухвалі суду про відкриття провадження чітко визначений строк як для подачі відзиву, так й для визначення переліку доказів, тому їх збирання й подача до суду поза межами цього строку носить суперечливий характер та не може визнаватись за поважну причину для відкладення розгляду справи. Також суд вважає, що строк на подачу відзиву відповідачем пропущений без поважних причин, у зв`язку із чим не приймає його за належний доказ.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є пенсіонером і знаходиться на обліку в Зміївському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській області, де отримує пенсію, за період березень-червень 2019 року у розмірі 1497,00 грн., за період липень-серпень 2019 року у розмірі 1564 грн., що підтверджується довідкою Управління від 19 вересня 2019 року. Також до матеріалів позовної заяви долучені копія паспорту позивача, його ідентифікаційний номер, відомості про проходження позивачем у різний час медичних оглядів та пожежі у будинку, а також копії процесуальних документів про проведення досудового розслідування відносно позивача.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку повнолітніх дітей утримувати батьків.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин.

З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження взагалі спорідненості із відповідачем та необхідності в отриманні ним сторонньої допомоги. Факт непрацездатності позивача та отримання ним пенсійних виплат не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Будь-яких розрахунків та доказів на підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 надано не було. Долучені ним письмові матеріали щодо стану досудового розслідування відносно нього та його медичних оглядів у різний період часу не може розцінюватись судом як доказ у даному провадженні.

У зв`язку із чим, з наданих суду позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача.

Дана позиція суду узгоджується з позицією висловленою в Постанові Верховного Суду, що ухвалена у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року (справа № 400/1621/16-ц) та ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року (справа № 555/664/15-ц) з яких вбачається, що привирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в коленому конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При розгляді справи суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц, від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17, які є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

З огляду на вищевикладені доводи сторін, враховуючи надані сторонами суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В.Писанець