Справа № 349/1890/19
Провадження № 2/349/45/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2020 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря судового засідання Сірко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №349/1890/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

встановив:

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 з вимогами:

- визнати недостовірною інформацію про нього, поширеною ОСОБА_2 у скарзі до Рогатинської міської ради від 01 жовтня 2019 року про те, що його за сприяння відповідача ОСОБА_2 було ганебно звільнено з органів внутрішніх справ, а також в усіх скаргах та заявах, надісланих в управління національної поліції в Івано-Франківській області, Генеральну прокуратуру та ДБР, де поширюється аналогічна інформація;

- визнати інформацію, зазначену ОСОБА_2 в усіх зверненнях про його ганебне звільнення за сприяння відповідача, недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, визнати вищезазначену інформацію наклепом, зобов`язати відповідача спростувати зазначену ним інформацію у спосіб, яким ця інформаці була поширена,

- стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

В обгрунтування позову зазначив, що усі відомості, зазначені у скарзі ОСОБА_2 від 01 жовтня 2019 року до міського голови м.Рогатина Насалика С.С., зокрема щодо його звільнення з роботи за сприяння відповідача є недостовірними і їх поширення завдало йому моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав. Пояснив, що протягом трьох років працює інспектором комунальної організації "Рогатинська міська варта". 01 жовтня 2019 року в складі комісії - в.о. керівника КО "Рогатинська міська варта" ОСОБА_4 поліцейського Онуфрика А.Л. та представника санітарно-епідеміологічної служби біля 08 год. проводили огляд провулку біля площі Роксолани щодо недопущення здійснення стихійної торгівлі у невідведених для цього місцях. Під час перевірки було зроблено зауваження матері поозивача ОСОБА_3 щодо необхідності здійснювати торгівлю на території ринку. Дана ситуація стала підставою для написання ОСОБА_2 , який доводиться сином ОСОБА_3 , скарги на нього в міську раду з наклепницьким змістом. Інформація , яка зазначена в скарзі є недостовірною та порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Він звільнений з попередньої роботи у зв`язку з скорочненням штату працівників. Крім того, брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області. Будь-які стягнення до нього за час роботи в Рогатинському відділі УМВС України в Івано-Франківській області не застосовувалися. Навпаки, отримував заохочення - був нагороджений грамотами та грошовими винагородами. Внаслідок неправдивих відомостей, які зазначені у скарзі, він зазнав душевних страждань, змушений був виправдовуватися перед співробітниками. Просив позов задовольнити.

ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву в якому заперечив проти позову з тієї підстави, що він, подаючи скаргу в міську раду на ОСОБА_1 - інспектора Рогатинської міської варти, реалізував своє конституційне право на звернення, як громадянин, до органу місцевого самоврядування. Він не поширював негативну інформацію про ОСОБА_1 А зазначені ним обставини щодо звільнення ОСОБА_1 з попередньої роботи є його судженням, не потребують спростування. Просив у позові відмовити та стягнути на його користь судові витрати.

Ухвалою від 04 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

Ухвалою судді від 19 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Заслухавши вступне слово позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У скарзі ОСОБА_2 , яку він подав міському голові м.Рогатина Насалику С.С., заявник зазначив, що ОСОБА_1 01 жовтня 2019 року грубо поводив себе по відношенню до його матері, яка протягом тривалого часу здійснює торгівлю на території ринку в м.Рогатині. На його думку, така поведінка ОСОБА_1 була зумовлена особистими неприязними відносинами, які склалися між ним та ОСОБА_1 за час його роботи на посаді слідчого Рогатинського РВУМВС. Крім того, у прохальній частині скарги зазначено, що ОСОБА_1 не розрізняє свої повноважння з повноваженнями правоохоронного органу з якого, за сприяння заявника, ОСОБА_1 був ганебно звільнений.

За ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист та право спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст.ст.270, 275 ЦК України, фізична особа має право на повагу до гідності і честі та на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації; якщо негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною, спростування здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, в який вона була поширена.

Згідно вимог ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, що передбачено статтею 297 ЦК України

У постанові Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_2 із скаргою до міського голови м.Рогатина було реалізацією його конституційного право на звернення з метою захисту особистих прав і законних інтересів, оскільки було зумовлене непорозумінням, яке мало місце між його матір`ю ОСОБА_3 , яка здійснює роздрібну торгівлю виробленою сільськогосподарською продукцією на місцевому ринку та ОСОБА_1 , який працює інспектором Рогатинської міської варти та у складі комісії проводив перевірку щодо здійснення торгівлі поза межами ринку у провулку, який розташований перед тереторією базару та не належить до його території. Дана обставина щодо наявного інциденту визнана у судовому засіданні сторонами по справі.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що відомості, викладені в скарзі ОСОБА_2 щодо "ганебного звільнення ОСОБА_1 з правоохоронних органів за його сприяння" є оціночними судженнями заявника, існують в уяві ОСОБА_2 , а подання скарги до міського голови Насалика С.С. було бажанням заявника захистити права матері, а не розповсюдити неправдиву інформацію щодо позивача.

За таких обставин відсутні підстави для визнання відомостей, викладених у зверненні, недостовірними і вони не підлягають спростуванню, а також за відсутності в діях відповідача ОСОБА_2 протиправної поведінки, відсутні підстави для стягнення з нього моральної шкоди .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до наданої позивачем довідки виданої начальником автомобільного вокзалу м. Рогатин вартість проїзду в одну сторону становить 9,61 грн. З журналу судового засідання вбачається, що позивач брав участь в одному судовому засіданні, а тому сума, що підлягає до відшкодування становить 19,22 грн. (9,61 + 9,61) (дев`ятнадцять гривень 22 коп.).

Щодо виплати позивачу добових, то суд виходить з наступного. Добові - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи, направленої у відрядження. За змістом ст. 121 КЗпП України саме працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються, зокрема, добові за час перебування у відрядженні. Оскільки позивач у відряджені не перебував, а тому і підстав для відшкодування йому добових немає.

Керуючись ст.ст. 259,263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 процесуальні витрати, що пов`язані з явкою до суду в розмірі 19,22 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: с.Гоноратівка Рогатинський район Івано-Франківська область.

Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Суддя: О.О.Лошак