Постанова

Іменем України

23 січня 2020 року

м. Київ

справа № 467/892/18

провадження № 61-2102св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування рішення XIV сесії сьомого скликання Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 19 грудня 2016 року № 20, про визнання незаконною та скасування технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 0, 0136 га та 0,1500 га, про скасування записів в Поземельних книгах та державному реєстрі прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 0, 0136 га та 0,1500 га по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування від 23 грудня 2005 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Житловий будинок по АДРЕСА_1 був придбаний дідом позивачки та прадідом відповідача ОСОБА_5 . За даними погосподарської книги за головою господарства ОСОБА_5 була закріплена земельна ділянка площею 0,2600 га.

20 березня 1960 року на засіданні правління колгоспу ім. Жовтневої революції було прийнято рішення про задоволення заяви батька позивача ОСОБА_6 про виділення присадибної земельної ділянки біля житлового будинку ОСОБА_5 (діда позивача). В рішенні розміри площ земельних ділянок не вказані. Присадибна ділянка використовувалась ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як одне ціле. Костянтинівська селищна рада самостійно розмежувала одну присадибну ділянку та закріпила за житловим будинком № 9 земельну ділянку площею 0,1500 га та за будинком АДРЕСА_2 - 0,1000 га, про що внесла дані до земельно-шнурової книги.

В грудні 2006 року позивач звернулась до Костянтинівської селищної ради з приводу приватизації земельної ділянки та надання документації на присадибну ділянку, на що їй було повідомлено, що за будинком по АДРЕСА_2 закріплено 0,1000 га.

17 січня 2007 року на підставі даних земельно-шнурової книги Костянтинівською селищною радою прийнято рішення № 6 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га.

18 грудня 2008 року рішенням Костянтинівської селищної ради № 187 позивачу надано дозвіл на знесення будівель для будівництва заїзду біля будинку АДРЕСА_2 .

Технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1000 га позивач не виготовляла, оскільки закріплена площа відповідно земельно-шнурової книги не дає їй змоги обслуговувати житловий будинок АДРЕСА_2 та користуватись її господарськими приміщеннями за призначенням, тому що відсутній заїзд до житлового будинку АДРЕСА_2 та відсутнє подвір`я.

За зверненням позивача та її батька ОСОБА_6 з проханням розділити присадибну земельну ділянку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах Костянтинівською селищною радою було відмовлено, з посиланням на те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,1500 га та для вирішення спірного земельного питання позивачу необхідно звернутись до суду.

08 квітня 2010 року комісією Костянтинівської селищної ради було повідомлено, що ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,1500 га на підставі рішення Костянтинівської селищної ради від 26 листопада 2007 року № 5, яка раніше була передана у власність прабабусі ( ОСОБА_7 ) на підставі рішення селищної ради від 27 листопада 1997 року № 141 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок», проте в архіві Арбузинської райдержадміністрації заява ОСОБА_7 відсутня.

Загальна площа земельної ділянки, на якій розташовані житлові будинки АДРЕСА_3 за результатом обмірів складає 0,2630 га.

Позивач звернулась до Костянтинівської селищної ради з клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй додаткової земельної ділянки по АДРЕСА_2 у розмірі 0,013 га за рахунок різниці між фактичним розміром земельної ділянки та розмірами земельних ділянок за даними земельно-шнурових книг (0,2630-0,1500-0,1000) до виданого дозволу на виготовлення проекту землеустрою на ділянку площею 0,1000 га згідно рішення від 17 вересня 2010 року № 7.

07 жовтня 2016 року Костянтинівською селищною радою прийнято рішення № 9 про відмову ОСОБА_1 у надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1176 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 , мотивуючи тим, що позивачем вже реалізовано право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Між сторонами неодноразово вирішувались спори щодо скасування зазначених вище рішень селищної ради, проте під час розгляду Южноукраїнським міським судом Миколаївської області справ про скасування рішення Костянтинівської селищної ради від 07 жовтня 2016 року № 9 та про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, 04 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 (сертифікат № 002425) про розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства. Виготовлення технічної документації із землеустрою здійснювалось на підставі договору на виконання робіт від 04 жовтня 2016 року № 1001.

ОСОБА_3 складено акт визнання в натурі (на місцевості) яка відводиться у власність ОСОБА_2 меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на збереження. Під час складання акту позивач не повідомлялась та не була присутня.

Також ОСОБА_3 виготовлено два кадастрових плани на дві земельні ділянки та відомість про обчислення їх площ, які склали разом 0,1636 га та державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Арбузинському районі Миколаївської області зареєстровано спірну земельну ділянку з присвоєнням для неї кадастрових номерів: 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:043:0019 та 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:043:0020 по АДРЕСА_1 .

19 грудня 2016 року Костянтинівська селищна рада прийняла рішення № 20, яким затвердила технічну документацію із землеустрою ОСОБА_2 та передала йому у власність зазначену земельну ділянку.

16 січня 2017 року державний реєстратор Реєстраційної служби Арбузинського районного управління юстиції прийняв два рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та видав два свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Таким чином ОСОБА_2 приватизував дві земельні ділянки площею 0,1500 та 0,0136 га тобто більшою площею ніж рахується за даними земельно-шнурової книги Костянтинівської селищної ради, при цьому збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 відбулось за рахунок включення до її складу частини суміжної земельної ділянки, яку позивач просила для будівництва заїзду, що призвело до порушення її прав, що позивач вважає підставою для скасування зазначеного рішення від 19 грудня 2016 року № 20 Костянтинівської селищної ради та, відповідно, рішень і документів інших органів, виданих на його підставі.

Позивач вказує, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка виготовлена ФОП ОСОБА_3 , не відповідає вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 375, оскільки вона не повідомлялась про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі межових знаків від 04 жовтня 2016 року складений без її участі; не відповідає дійсності, що межі земельної ділянки збігаються з штучними лінійними спорудами і рубежами (парканами, огорожами); до технічної документації внесена належна їй відповідно до правовстановлюючих документів будівля (сарай під літерою «Ж»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконною та скасування технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) закрито.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також суд зазначив, що спори про визнання недійсною та скасування технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж цивільне) судочинства.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на неї.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд зазначив про помилковість висновку суду першої інстанції щодо неможливості розгляду вказаного спору в порядку цивільного судочинства.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У січні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, представник відповідача просила скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

14 березня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить суд касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

11 березня 2019 року справа № 467/892/18 надійшла до Верховного Суду.

01 жовтня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

07 жовтня 2016 року Костянтинівською селищною радою прийнято рішення № 9 про відмову ОСОБА_1 у надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1176 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 , мотивуючи тим, що позивачем вже реалізовано право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

04 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до інженера-землевпорядника ФОП ОСОБА_3 (сертифікат № 002425) про розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . Виготовлення технічної документації із землеустрою здійснювалось на підставі договору на виконання робіт від 04 жовтня 2016 року № 1001.

ФОП ОСОБА_3 складено акт визнання в натурі (на місцевості) яка відводиться у власність ОСОБА_2 меж земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на збереження. Під час складання акту позивач не повідомлялась та не була присутня.

Також ФОП ОСОБА_3 виготовлено два кадастрових плани на дві земельні ділянки та відомість про обчислення їх площ, які склали разом 0,1636 га та державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Арбузинському районі Миколаївської області зареєстровано спірну земельну ділянку з присвоєнням для неї кадастрових номерів: 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:043:0019 та 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:043:0020 по АДРЕСА_1 .

19 грудня 2016 року Костянтинівська селищна рада прийняла рішення № 20, яким затвердила технічну документацію із землеустрою ОСОБА_2 та передала йому у власність зазначену земельну ділянку.

16 січня 2017 року 16 січня 2017 року державний реєстратор Реєстраційної служби Арбузинського районного управління юстиції прийняв два рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та видав два свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування рішення XIV сесії сьомого скликання Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 19 грудня 2016 року № 20, про визнання незаконною та скасування технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 0, 0136 га та 0,1500 га, про скасування записів в Поземельних книгах та державному реєстрі прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 0, 0136 га та 0,1500 га по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 серпня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконною та скасування технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) закрито.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічна норма права закріплена статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно із частиною першою статті 19 статті Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), уредакції, чинній на час звернення до суду з позовом, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд про визнання незаконним та скасування рішення XIV сесії сьомого скликання Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 19 грудня 2016 року № 20, про визнання незаконною та скасування технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 0, 0136 га та 0,1500 га, про скасування записів в Поземельних книгах та державному реєстрі прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на дві земельні ділянки площею 0, 0136 га та 0,1500 га по АДРЕСА_1 .

При цьому позивачка, вважаючи свої права порушеними, розпорядилася наданим їй цивільним законодавством правом на судовий захист.

Встановлено, що кожна із вимог заявленого позову направлена на поновлення порушеного відповідачами її права володіти земельною ділянкою (наявністю перешкод для набуття у власність земельної ділянки), розташованої під її будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином предметом цього спору як в цілому, так і щодо кожної вимоги окремо є поновлення цивільних прав позивача у сфері земельних відносин. Крім того, вказані вимоги є взаємопов`язаними та заявлені з кінцевою метою захисту порушеного цивільного права.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов вірного висновку, що вказаний спір (всі заявлені вимоги) мають розглядатися у судовому порядку і за правилами цивільного судочинства.

Обмеження доступу до правосуддя можливе лише у випадках, встановлених законом. Тлумачення, тим більше розширювальне, такого обмеження, за наявності спору між сторонами, недопустиме і виходить за межі повноважень суду.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскарженого судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. П. Курило