ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2294/20 Справа № 216/1347/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 216/1347/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» на рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року, яке постановлено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу,в обґрунтування якого зазначено, що 10 липня 2014 року між товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» та третьою особою ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7286478, згідно якого позивач зобов`язався, у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

23 вересня 2014 року в м. Кривому Розі, по вул. Сурікова, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю марки ВАЗ 21102, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія, відповідача - ОСОБА_1 автомобілю марки Москвич 2140, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки Москвич 2140, державний номерний знак НОМЕР_2 , заподіяно матеріальну шкоду. У відповідності до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, № 20623-КФ від 27.09.2014 року, складеного ООО Укравтоєкспертиза, розмір заподіяної шкоди автомобілю марки Москвич 2140, державний номерний знак НОМЕР_2 , склав 10135,14 грн. Згідно звіту 838-11-14Л від 18.11.2014 року, складеного ПП ОСОБА_4 сума залишків придатних до подальшого використання складає 3387,89 грн. Сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі - ОСОБА_3 , з урахуванням визначеної Договором страхування франшизи на підставі Страхового акту № ОСГПО-1607 від 20.11.2014 року складає 5426,99 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено потерпілій особі на підставі платіжного доручення в повному розмірі.

Посилаючись на пункт 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 50 % виплаченого страхового відшкодування у розмірі 2713,50 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не надав належної оцінки обставинам справи, не врахував, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7286478 був укладений з третьою особою із застосуванням пільги, що передбачена ст. 13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором зменшується на 50 відсотків за умови, що страхувальником є громадянин України в тому числі пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм до 2 500 сантиметрів кубічних, включно, та належить цьому громадянину на праві власності. Отже, вказана вище пільга була надана лише ОСОБА_2 , відповідач по справі використовував автомобіль, не маючи іншого полісу, тому зобов`язаний відшкодувати 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, оскільки відбулось порушення ст.13.2, 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник позивача вважає, що судом першої інстанції надано невірну оцінку висновкам, викладеним у постановах суду касаційної інстанції, оскільки наведені в рішенні суду першої інстанції постанови суду касаційної інстанції не є преюдиційними для розгляду даної справи, та вважає, що суд першої інстанції, при вирішенні даного спору, помилково керувався нормами ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки даний позов пред`явлений позивачем на підставі ст.38-1.1 вказаного вище закону.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на ті обставини, що власником транспортного засобу на момент підписання страхового полісу за пільговими умовами був саме він, що свідчить про неправомірність страхового полісу. Вважає, що у позивача відсутні правові підстави для пред`явлення регресного позову.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7286478 зі строком дії з 10.07.2014 року по 09.07.2015 року, включно, забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21102, державний номерний знак НОМЕР_1 . Поліс укладено між страховиком - ТДВ СК «Кредо» та страхувальником - ОСОБА_2 (а.с. 2 зворотній бік аркуша).

Сторони визначилися, що умовами цього договору є страховий випадок, тобто подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка станеться за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 21102, державний номерний знак НОМЕР_1 і внаслідок якої буде наставати цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором - полісом, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 грн, з нульовою франшизою. При цьому сторони також вказали, що ці умови визначені виключно для страхувальника, яким є пенсіонер зі сплатою останнім страхового платежу зі знижкою 50 відсотків у розмірі 279,45 грн.

23 вересня 2014 року, у м. Кривому Розі по вул. Сурікова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 21102, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія - відповідача ОСОБА_1 , та автомобіля марки Москвич 2140, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.5).

Із заявою на виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Кредо» 24.09.2014 року звернувся ОСОБА_2 та власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 (а.с.3).

Згідно страхового акту огляду колісного транспортного засобу від 25.09.2014 року та звіту про оцінку транспортного засобу автомобіля марки Москвич 2140, державний номерний знак ч 7138 НОМЕР_3 , розрахунку суми страхового відшкодування та калькуляції до нього, сума страхового відшкодування становить - 10135,14 грн. (а.с. 6-7, 8-23).

Відповідно до платіжного доручення № 1 від 25.11.2014 року СК «Кредо» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5426,99 грн. Одержувач - ОСОБА_3 (а.с.27).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, посилаючись на пункт 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути з відповідача на свою користь 50 % виплаченого страхового відшкодування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є власником транспортного засобу та страхувальником цивільно-правової відповідальності за вказаним вище полісом, тому позивачем не доведено права вимоги відшкодування шкоди в порядку регресу саме з ОСОБА_1 , як з водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки визначені статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для подання такого позову відсутні.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Принцип пропорційності, який зазначений у ст. 2 ЦПК України, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: який є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість цей принцип є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. У практиці ЄСПЛ застосовується принцип пропорційності як невід`ємна складова та інструмент верховенства права, зокрема, й у питаннях захисту права власності.

Аналіз вказаних правових норм дає колегії суддів підстави вважати, що на відповідача, який є винуватцем ДТП і на якого не поширюється пільга у вигляді знижки щодо сплати страхового платежу, необхідно покласти обов`язки компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 2713,50 грн., оскільки, як вбачається із матеріалів справи, страхувальнику автомобіля марки ВАЗ 21102 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 при оформленні полісу № АІ/7286478 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.07.2014 року, як пенсіонеру, надана пільга на оплату страхового платежу в розмірі 50% (а.с.2-оборот), та на час ДТП саме відповідач, як водій, керував транспортним засобом, який був застрахований ОСОБА_2 із застосуванням пільги, що передбачена ст. 13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому відомості про страхування відповідачем автомобіля марки ВАЗ 21102 державний номерний знак НОМЕР_1 за пільговими умовами в матеріалах справи відсутні.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не є власником транспортного засобу та страхувальником цивільно-правової відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7286478, тому позивачем не доведено права вимоги відшкодування шкоди в порядку регресу саме з ОСОБА_1 , як з водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, про те, що оскільки на час ДТП саме відповідач, як водій, керував забезпеченим транспортним засобом, який було застраховано ОСОБА_2 на пільгових умовах, тому наявні правові підстави для стягнення саме з відповідача ОСОБА_1 на користь страховика - позивача відшкодування 50 % завданої шкоди у розмірі 2713,50 грн., у зв`язку з чим вважає, що доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 2713,50 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем за подання позовної заяви в розмірі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 365,40 грн., а разом 609 грн. (а.с.83,201).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 рокускасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «КРЕДО» в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 2713 (дві тисячі сімсот тринадцять) грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 609 (шістсот дев`ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: