Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 331/6701/18

пр. № 2/336/94/2020

м. Запоріжжя 30 січня 2020 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Когут С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 (представник ОСОБА_4 ) про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначив, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1996 року.

Далі зазначає, що сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини фактично між сторонами припинені та з 2015 року і по теперішній час позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, стосунки не підтримують.

На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб сторін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, бо сторони проживають у Франції, що є підставою для скасування будь-якого рішення суду по цій справі.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1996 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб.

Як зазначають сторони, від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають.

Крім того, за узгодженими поясненнями сторін принаймні з 2018 року позивач та відповідач спільно не проживають, вже не становлять собою сім`ю, шлюбних відносин не підтримують.

Згідно ст.110-112 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Отже, з`ясувавши фактичні взаємовідносини сторін, перераховані обставини їх життя, відсутність у сторін неповнолітніх дітей, дійсні причини заявленого позову, на якому сторона позивача категорично наполягала, вважаючи неможливість збереження шлюбу, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін, які мають непорозуміння між собою, що має суттєве значення для вирішення спору, через що вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Вказаний висновок суду підкріплюється й тим, що жодна зі сторін не заявляла суду клопотань щодо надання строку на примирення, та, крім того, відповідач, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, також ініціювала розірвання шлюбу сторін у судових органах Франції, який триває й досі.

Посилання сторони відповідача на непідсудність справи не впливають на правильність висновку суду, адже відповідне клопотання судом неодноразово вирішувалося суд відмовляв у його задоволенні з посиланням на те, що саме по собі перетинання кордону позивачем не може свідчити однозначно про його проживання за межами України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110-112 СК України, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 89, 189-200, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 12.01.1996 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено запис № 04.

Визначена дата складання повного рішення 31.01.2020.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін