Провадження №2/225/740/2020
Справа №225/3641/20
17 грудня 2020 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючої - судді Соляник А.В.,
за участю секретаря судового засідання - Черникової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про надання дозволу на багаторазове тимчасове переміщення дитини на в`їзд та виїзд із зони розмежування АТО без дозволу (згоди) та супроводу батька,-
У червні 2020 року позивач звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про надання дозволу на багаторазове тимчасове переміщення дитини на в`їзд та виїзд із зони розмежування АТО без дозволу (згоди) та супроводу батька. В обґрунтування позову позивач зазначила наступне.
Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07.12.2013р. по 29.04.2020 р. Шлюб розірвано за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30.03.2020 р. провадження № 2/225/323/2020, справа № 225/265/2020.
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачем за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 .
Батько дитини ОСОБА_2 мешкає за своїм місцем реєстрації - АДРЕСА_2 .
Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу, відповідач участь у вихованні та догляді дитини не бере, матеріальної допомоги не надає.
За період шлюбу відповідач надавав нотаріально посвідчені дозволи на переміщення дитини.
Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток.
Зокрема, відповідач після розлучення відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на в`їзд та виїзд із зони розмежування АТО, з причини не бажання здійснити виїзд за межі непідконтрольної території.
Таким чином позивач зі своєю дитиною не має можливості навідувати своїх батьків, та за сумісництвом бабусі та дідуся дитини.
Батьки позивача- ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 мешкають на підконтрольній території України у АДРЕСА_3 . За цією ж адресою зареєстровані в якості внутрішньо перемішених осіб позивач та її дитина.
Крім того, позивачем ставиться питання щодо надання їй дозволу без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , оформлювати на дитину необхідні документи на паспорт громадянина України.
Викладене стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
В судове засідання позивач не прибула, у позовній заяві клопотала справу розглядати без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував.
Представник третьої особи без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області до судового засідання не з`явився, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві зазначив, що служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області підтримує право спілкування дитини з дідом та бабою, у зв`язку з чим просив винести рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 07.12.2013, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку від 07 грудня 2013 року, актовий запис №617 (а.с.5).
Шлюб розірвано за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30.03.2020 року, провадження № 2/225/323/2020, справа № 225/265/2020.
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 17.04.2015 року, актовий запис №533.
Дитина проживає з позивачем за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 . В свою чергу, батько дитини - ОСОБА_2 мешкає за своїм місцем реєстрації - АДРЕСА_2 .
Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу, відповідач участь у вихованні та догляді дитини не бере, матеріальної допомоги не надає.
За період шлюбу відповідач надавав нотаріально посвідчені дозволи на переміщення дитини, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 27, 28, 29).
Відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Так, відповідач після розлучення відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на в`їзд та виїзд із зони розмежування АТО, з причини не бажання здійснити виїзд за межі непідконтрольної території.
Таким чином позивач зі своєю дитиною не має можливості навідувати своїх батьків, та за сумісництвом бабусі та дідуся дитини.
Батьки позивача - ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого Лисичанським ЗАГС від 18 січня 1991 року, актовий запис №63 (а.с.25).
ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 мешкають на підконтрольній території України у АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями їх паспортів, які наявні в матеріалах справи (а.с.19-21, 22-24).
Крім того, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані в якості внутрішньо перемішених осіб позивач та її дитина, відповідно до довідки від 26.08.2015 № 924015881 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.26).
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається потреба оформлення пропуску на в`їзд малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з непідконтрольної території, а саме з міста Донецьк, де дитина проживає разом з матір`ю на підконтрольну України Луганської області ( АДРЕСА_3 ) - відвідування і спілкування дитини з родичами, а також відпочинок та оздоровлення дитини, необхідність в подальшому у подачі документів та отримання дитиною паспорта громадянина України,
Отримання нотаріальної згоди відповідача ОСОБА_2 на виїзд дитини з непідконтрольної території, вивезення дитини за кордон - об`єктивно неможливо.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування.
Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 12 Закону № 1382-IV від 11.12.2003 року свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Статтею 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадяни України під час перетину адміністративного кордону ВЕЗ «Крим», керуючись нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - мають право перетнути адміністративний кордон між ВЕЗ «Крим» та іншою територією України за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
4 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», яка регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони «Крим» під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року - в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Відповідно до пунктів 3-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, на підставі: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З наведеного слідує, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на перетин державного кордону, лінії зіткнення територій проведення Операції об`єднаних сил без згоди батька, не позбавленого батьківських прав.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 як мати має право на самозахист дитини і несе повну відповідальність за її життя, здоров`я, та в`їзд сина у супроводі позивача з тимчасово непідконтрольної території м. Донецька, пов`язаний з необхідністю відвідування родичів, що повністю відповідає інтересам неповнолітньої доньки, при тому, що нормами діючого законодавства не встановлено обмеження щодо в`їзду дітей на тимчасово окуповану територію, - суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині надання дозволу позивачу ОСОБА_1 на в`їзд/виїзд на тимчасову окуповану територію разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди батька ОСОБА_2 строком до виповнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.
Крім того, щодо вимоги позивача про надання їй дозволу без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , оформлювати на дитину необхідні документи на паспорт громадянина України, суд зазначає наступне.
Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно Правил.
Оформлення паспорта здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Оскільки батько дитини перебуває на тимчасово окупованій території України та не має змоги добровільно надати дозвіл на оформлення документів, суд вважає можливим надати дозвіл позивачу на оформлення документів дитини для отримання останньою паспорта громадянина України.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а відтак підлягають задоволенню.
Керуючись ст.11, 13, 81, 89, 259, 263-265, 280, 288, 289 ЦПК України,
Надати дозвіл на тимчасовий в`їзд/виїзд на територію/з території м.Донецька (район проведення Операції Об`єднаних сил), неповнолітній дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком до виповнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16 років, тобто включно по ІНФОРМАЦІЯ_5.
Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дозвіл на оформлення документів, необхідних для отримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорту громадянина України без згоди батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Суддя А.В.Соляник