Справа № 485/1123/19
Провадження № 22ц/812/342/20 Головуючий у 1-ї інстанції Квєтка І.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Квєтка І.А. в місті Снігурівка Миколаївської області об 11 год. 40 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 16 512 грн. 13 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ним 7 червня 2017 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» шляхом підписання анкети-заяви у встановлені строки не погашає суму основного кредиту, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій.

Відзиву на позов відповідачем не надано.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 3 201 грн. 64 коп. заборгованості за тілом кредиту, що виникла станом на 17 червня 2019 року. В решті позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, але при підписанні анкети-заяви сторонами не узгоджено порядок та умови нарахування пені та інших штрафних санкцій, внаслідок чого підстави для їх стягнення відсутні. В той же час, з урахуванням здійснених позичальником погашень, і фактичним отриманням ним коштів у межах кредитного ліміту в сумі 10 000 грн. 00 коп., заборгованість відповідача, яка є тілом кредиту, складає 3 201 грн. 64 коп..

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог та ухвалити нове, яким позов банка задовольнити у повному обсязі.

На думку позивача, судом не враховано, що позичальником умови договору не оспорені та не заявлено позов про визнання правочину недійсним, а навпаки, здійснюючи погашення за отриманим кредитом, позичальник погодився з нарахуваннями, які зроблені банком.

Висновок суду про відсутність підтвердження підстав для задоволення вимог про стягнення простроченого тілу кредиту, а також пені та штрафів за прострочення виконання зобов`язань за договором, є такими, що ґрунтується на припущеннях.

Відзиву на апеляційну скаргу банка відповідачем не надіслано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 23 січня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 червня 2017 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна», з отриманням для використання кредитного ліміту коштів та зі сплатою за їх користування сум у відповідності до Умов та правил кредитування, які розміщені на сайті банку. Розмір кредитного ліміту, процентів, штрафних санкцій, строк дії договору у заяві відсутні (а.с.7).

В той же час, за випискою з карткового рахунку слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківських платіжних карток постійно змінювався. Спочатку кредитний ліміт коштів було надано в розмірі 4 000,00 грн., а потім його розмір станом на 6 червня 2010 року збільшено до 10 000 грн., і станом на 30 травня 2019 року його зведено до 0 грн.. Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії двох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами, а саме: 1 - до березня 2021 року, і 2 - до серпня 2021 року (а.с.41-42).

Відтак, за наведених обставин, договір, укладений між сторонами повинен був складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.7-8).

Таким чином відповідачем надана згода лише на те, що він зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Між тим банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-23), без даних про час їх затвердження, та узгодження з позичальником, в тому числі в частині порядку та підстав нарахування процентів, пені та штрафних санкцій.

Однак, незважаючи на такі обставини, позивачем розрахована заборгованість відповідача станом на 17 червня 2019 року на загальну суму 16 512 грн. 13 коп., в тому числі: 12 569 грн. 71 коп.- заборгованості за тілом кредиту, 1 755 грн. 85 коп. - простроченої заборгованості по кредиту, 574 грн. 09 коп. і 350 грн. складових пені, а також 500 грн. 00 коп. - фіксованої частини штрафу і 762 грн. 48 коп. - процентної складової штрафу.

З розрахунку (а.с.5-6, 43-45) вбачається, що заборгованість розрахована із урахуванням процентів за користування кредитом та безпідставно включена позивачем до розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка фактично складається з: 1655грн. 85 коп. залишку за нарахованими процентами та 80 грн. комісії як членських внесків, незважаючи на те, що у заяві позичальника від 17 червня 2017 року відсоткова ставка не зазначена.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.

Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту з урахуванням включенням до такої заборгованості процентів за користування кредитом, та окремо таких складових як пені та штрафу, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Тарифами банка.

Посилання представника позивача на отримання позичальником кредитних коштів та їх погашення, що свідчить передусім, на його думку, про згоду відповідача на нарахування йому визначених банком процентів, комісії та пені, ґрунтується на припущеннях. А саме отримання ОСОБА_1 суми тіла кредиту та її погашення без визначення цільового призначення платежу, зазначає тільки згоду позичальника на повернення використаного тіла кредиту та не свідчить про узгодження нарахованих йому за використання коштів процентів, пені та штрафів, розмір яких визначається банком одноособово без письмового погодження з позичальником.

В той же час, дійшовши до вірного висновку щодо відсутності підстав щодо стягнення штрафу, пені та процентів за користування кредитом у вигляді простроченої заборгованості за тілом кредиту, суд помилково зменшив за відсутністю заперечень позичальника суму заборгованості за тілом кредиту.

Так, позивачем до суду апеляційної інстанції надані пояснення за апеляційною скаргою з додаванням нового розрахунку, у якому банком станом на 17 червня 2019 року позичальнику нараховано тільки дві складові: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 005 грн. 40 коп. та заборгованість за процентами на суму 295 грн. 03 коп., до сум яких враховані здійснені позичальником погашення, на що було звернута увагу суду першої інстанції (а.с.88-89).

За такого, заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню у розмірі 5 005 грн. 40 коп..

Отже, колегія суддів доходить висновку, що у відповідності до вимог статті 376 ЦПК України заочне рішення суду першої інстанції в частині часткового стягнення заборгованості за тілом кредиту слід змінити, стягнувши з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 005 грн. 40 коп..

У відповідності до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України також слід змінити і судове рішення в частині розподілу судових витрат, так як судовий збір повинен покладатися на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з чого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 864 грн. 45 коп., та апеляційної інстанції в розмірі 1 613 грн. 64 коп..

Посилання банка на незастосування судом першої інстанції положень статей 634, 1054 ЦК України є недоречними, так як судом на підставі норм матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, вірно встановлені обставини справи та досліджені повним обсягом надані докази, на підставі яких обґрунтовано відмовлено у стягненні сум простроченого тілу кредиту, пені та штрафів.

Підстав для зміни чи скасування судового рішення в іншій частині, а саме в частині відмови у задоволенні вимог банка, судова колегія не вбачає.

Посилання представника позивача у письмових поясненнях на безпідставність відмови суду у стягненні будь-яких процентів за користування кредитними коштами, в тому числі у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, не заслуговують на увагу, так як судом першої інстанції позовні вимоги вірно розглянути у межах пред`явленого позову і підстав, для виходу за їх межі, немає, так як викладені у апеляційній скарзі обґрунтування щодо підстав для стягнення процентів банком у суді першої інстанції не заявлялося.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2019 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення тіла кредиту та розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 5 005 грн. 40 коп. заборгованості за тілом кредиту за анкетою-заявою від 7 червня 2017 року та 864 грн. 45 коп. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1 613 грн. 64 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова