РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, виділення ізольованої кімнати в користування,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, виділення ізольованої кімнати в користування звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення; виділити ОСОБА_1 у володіння та користування ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м., позначену на технічному плані квартири АДРЕСА_2 номером 6 з неопалювальною лоджією площею 2,1 кв.м.; коридор №1 площею 10,0 кв.м., туалет №3 площею 0,9 кв.м., ванну №4 площею 2,6 кв.м., кухню №7 площею 8,7 кв.м., комору №8 площею 0,6 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ частці кожному.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2019 року по справі №569/17522/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна яким визнано за ОСОБА_1 право приватної спільної часткової власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2730,00 грн.; зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна задоволено частково; виділено у власність ОСОБА_2 Ѕ частку із майна згідно списку №1; виділено у власність ОСОБА_1 Ѕ частку із майна згідно списку №1; в рахунок відшкодування вартості Ѕ частки виділеного майна за списком №1 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 30478 грн.; в решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Тобто, вказаним рішенням визнано право власності позивача на Ѕ частку у квартирі АДРЕСА_2 .

З дослідженого в судовому засіданні технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , інвентаризаційна справа №66352, замовник ОСОБА_1 , розмір частки Ѕ вбачається, що вказана квартира складається з: 1 коридор площею 10,0 кв.м.; 2 житлова кімната площею 12,5 кв.м.; 3 туалет площею 0,9 кв.м.; 4 ванна площею 2,6 кв.м.; 5 житлова кімната площею 9,5 кв.м.; 6 житлова кімната 17,0 кв.м.; 7 кухня площею 8,7 кв.м.; 8 комора площею 0, 6 кв.м. Площа квартири 61,8 кв.м., житлова 39,0, допоміжна (підсобна) 22,8; лоджія 2,1; лоджія 2,5. Загальна площа квартири 66,4 кв.м., житлова 39,0; допоміжна (підсобна) 22,8; кількість житлових кімнат 3.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зі змісту наведеної норми закону можна зробити висновок, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вказана норма матеріального права свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини у цій справі не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п.14 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок ВСУ щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як було зазначено вище, сторонам в рівних частках, по 1/2 частці кожній, належить спірна квартира, права сторін щодо користування вказаною квартирою є рівними, при цьому добровільної згоди щодо порядку такого користування на час розгляду справи ними не досягнуто.

В судовому засіданні позивач просить суд виділити йому у володіння та користування ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м. з неопалювальною лоджією площею 2,1 кв.м. При цьому, у володіння та користування відповідачу залишається житлова кімната площею 12,5 кв.м. та житлова кімната площею 9,5 кв.м., загальною площею 22,0 кв.м.

За таких обставин, враховуючи, що при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд, враховуючи, що встановлення цього порядку за рішенням суду не свідчить жодним чином про порушення прав відповідача, як співвласника спірної квартири, а можливі обмеження, які виникнуть у зв`язку з визначенням судом порядку користування житлом, є виправданою необхідністю забезпечення однакової реалізації своїх прав всіма співвласниками суд вважає за необхідне встановити наступний порядок користування спірною квартирою.

Враховуючи, що ідеальна частка сторін у праві власності на спірну квартиру є однаковою та становить 1/2 частину у кожного, виходячи з визначених в технічному паспорті на квартиру розмірів площі житлових кімнат, суд вважає, що позивачу слід виділити у користування ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м., позначену на технічному плані номером 6 з неопалювальною лоджією площею 2,1 кв.м., а відповідачу виділити у користування житлову кімнату площею 12, 5 кв.м. позначену на плані №2 та житлову кімнату площею 9,5 кв.м. позначену на технічному плані квартири АДРЕСА_3 . При цьому коридор №1 площею 10,0 кв.м., туалет №3 площею 0,9 кв.м., ванну №4 площею 2,6 кв.м., кухню №7 площею 8,7 кв.м., комору №8 площею 0,6 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що приблизно співвідноситься з їх ідеальними частками у праві власності та не допускає значного відступу від її розміру. А тому враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, у цій частині позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, позивач є співвласником спірної квартири і має повне право користування та розпоряджатися своєю власністю.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те що в судовому засіданні було доведено належними та допустимими доказами ті обставини, що відповідач чинить перешкоди у праві користування житловим приміщенням позивачу, який являється співвласником спірної квартири, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

354 ЦПК України, 316,317,319,321,358,391 ЦК України, ст.150 ЖК, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, виділення ізольованої кімнати в користування задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення у вказану квартиру.

Виділити ОСОБА_1 у володіння та користування ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м., позначену на технічному плані квартири АДРЕСА_2 номером 6 з неопалювальною лоджією площею 2,1 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12,5 кв.м. позначену на плані №2 та житлову кімнату площею 9,5 кв.м. позначену на технічному плані квартири АДРЕСА_4 .

Коридор №1 площею 10,0 кв.м., туалет №3 площею 0,9 кв.м., ванну №4 площею 2,6 кв.м., кухню №7 площею 8,7 кв.м., комору №8 площею 0,6 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_5 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов