УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28 січня 2020 року Суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду

Київської області Залеська А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2020 до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою та просить на підставі норм, що регулюють припинення шлюбу (ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України) залишити проживати разом з нею неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові витрати просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позовні вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю позивач обґрунтовує ти, що 14.11.1998 вони з відповідачем зареєстрували шлюб, у якому народилося двоє дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги одне до одного, що стало причиною сварок. Можливості зберегти сім`ю немає, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дітей.

Частиною 1 чт. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осію, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (ч.1 ст. 59 ЦПК).

Відповідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Позивачем в позовній заяві не викладено обставин та не додано доказів про те, що сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей і що це призвело до спору між ними, не викладені будь-які дії відповідача, які б вказували, що він не визнає місця проживання дітей з матір`ю та бажає змінити його, не надано відповідний висновок органу опіки та піклування.

Визначення місця проживання дитини має здійснюватися виключно в інтересах дитини за наявності спору між матір`ю та батьком і не може слугувати мірою відповідальності відповідача, який не проживає з дружиною та дитиною по тій причині, що сімейне життя у них не склалося.

Отже, є достатні підстави вважати, що між подружжям відсутній спір про місце проживання спільних дітей, позов поданий за відсутності предмету спору.

Отже з врахуванням вищевикладеного, та тієї обставини, що шлюб сторін не розірваний в порядку, передбаченому законом, позов про визначення місця проживання дітей є завідомо безпідставним та має очевидно штучний характер.

Згідно вимог п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, що суперечить завданню цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Разом з тим, суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч.7 ст. 185 ЦПК України).

За правилами ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається, виключно за клопотанням особи, яка його сплатила та за ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 160, 161 СК України, п.3 ч.2, ч.3 ст. 44 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей - повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу ХIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.О. Залеська