УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року

м. Київ

справа № 750/7681/18

провадження № 61-297ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2019 року та на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з указаним позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь 3238,83 грн шкоди, завданої державі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 проходив службу в даній військовій частині. Ураховуючи, що відповідач самовільно залишив місце служби без поважних причин в умовах особливого періоду, в зв`язку з чим вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2018 року визнаний винним у вказаному злочині, а тому незаконно отримані гроші у період залишення служби підлягають поверненню.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2019 року в складі судді Пацко Д. В., залишеною постановою Рівненського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року в складі колегії суддів Гордійчук С. О., Боймиструк С. В., Бондаренко Н. В., у відкритті

провадження відмовлено. Роз`яснено Військовій частині НОМЕР_1 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Суди виходили із того, що між сторонами по справі виник спір з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, а тому підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

30 грудня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просила скасувати їх як такі, що прийнятІ з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 11 червня 2015 року № 40 молодшого сержанта поліції ОСОБА_1 зараховано до списків та особового складу, призначено на посаду радіотелеграфіста радіо відділення зв`язку дивізіону артилерійської розвідки й призначено всі види забезпечення.

Звертаючись із зазначеним позовом, Військова частина НОМЕР_1 посилалася на те, що свідоме не виконання своїх обов`язків в особливий період ОСОБА_1 , призвело до безпідставної виплати коштів за період залишення військовослужбовцем військової частини, чим було завдано матеріальні збитки державі.

Предметом спору в даній справі є правовідносини між військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та військовою частиною, які виникли під час проходження військової служби відповідачем.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У даній справі позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи колишнього військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року в справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року в справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 815/5027/15 та від 3 жовтня 2018 року в справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах.

Ураховуючи викладене, правильним є висновок суду першої та апеляційної інстанцій, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому наявні правові підстави відмови у відкритті провадження в справі.

Підстави вважати, що судами при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи допущені порушення норм процесуального права, відсутні.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2019 року та на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук