ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/583/20 Справа № 201/4368/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р.,Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Державний Ощадний банк України про визнання права на отримання коштів в готівковій формі карткового рахунку з використанням платіжної картки та платіжного терміналу каси банку за умови пред`явлення документу, при залишенні такого документа під контролем в руках, зобов`язання відшкодувати пеню, доходи від одержаного майна, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний Ощадний банк України») про визнання права на отримання коштів в готівковій формі з карткового рахунку з використанням платіжної картки та платіжного терміналу каси банку за умови пред`явлення документу при залишенні такого документа під контролем в руках, зобов`язання відшкодувати пеню, доходи від одержаного майна, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 24 грудня 2015 року ним було укладено з ПАТ «Ощадбанк» договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджений постановою правління AT «Ощадбанк» №694 від 05 серпня 2015 року, та про відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу шляхом підписання заяви про приєднання до договору №1044129 у Дніпропетровській філії AT «Ощадбанк». На його ім`я банком у 2015 році був відкритий поточний рахунок за тарифним пакетом «Пенсійний» (у т.ч. «Арсенал»), операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу. Банк також відкрив йому картковий рахунок в національній валюті, видав платіжну картку та ОСОБА_2 у конверті. Пунктом 6 розділу XX «Умови договору банківського рахунку» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено зняття готівкових коштів з карткового рахунку в касах AT «Ощадбанк» з використанням платіжної картки і платіжного терміналу банку.

Вказував, що до грудня 2017 року банк виконував зобов`язання, він щомісяця отримував готівкові кошти зі свого карткового рахунку з використанням платіжної картки і платіжного терміналу у касі філії банку шляхом пред`явлення касиру паспорту, залишаючи його при цьому під своїм повним контролем і в своїх руках, а 08 грудня 2017 року він у черговий раз звернувся до касира каси №2 ОСОБА_3 з проханням видати кошти з карткового рахунку, для чого пред`явив як за звичай паспорт, але касир вимагала передати паспорт їй в руки, інакше кошти не будуть видані. Він, не маючи коштів, опинився у безвихідному положення, тому був примушений віддати паспорт касиру ОСОБА_3 , втративши над ним контроль, а касир самоправно і незаконно вилучила у нього паспорт під приводом ідентифікації його особи.

Зазначав, що 11 грудня 2017 року він подав скаргу до AT «Ощадбанк» з вимогою забезпечити у подальшому його ідентифікацію без порушення приписів ст.201 КУпАП, обмежившись вимогою пред`явлення паспорту при залишенні його під контролем в особистих руках, на яку отримав відповідь від 26 грудня 2017 року про те, що Інструкцією з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах AT «Ощадбанк», затвердженою постановою правління AT «Ощадбанк» №693 від 13 грудня 2012 року, передбачено пред`явлення паспорта. 03 січня 2018 року позивач подав ще одну скаргу з вимогою притягти до відповідальності касира ОСОБА_3 , на яку отримав відповідь начальника управління Губанова С.М. від 19 січня 2018 року з роз`ясненнями і посиланнями на Інструкцію №693 і постанову Правління НБУ №174 від 01 червня 2011 року про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні.

12 лютого 2018 року він звернувся з заявою про надання копії Інструкції №693, на яку отримав відповідь від 22 лютого 2018 року з пропозицією ознайомитися зі статутом банку.

10 січня 2018 року, 02 квітня 2018 року та 11 травня 2018 року він звертався до касирів філії банку з проханням видати готівку з карткового рахунку з використанням платіжної картки та платіжного терміналу каси, для чого пред`явив паспорт, але касири також відмовили у видачі готівки без передачі в їх руки під повний контроль паспорт громадянина України.

Посилаючись на те, що відповідно ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунка користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача, а не його паспорт, вимога надати паспорт для перевірки та підтвердження його дійсності є самоправством посадових осіб AT «Ощадбанк», що завдало йому окрім матеріальної шкоди ще й моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 000 грн., а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «Державний Ощадний банк України» пеню в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, обраховану з суми невиданих котів у період з 11 січня 2018 року до 10 квітня 2019 року в загальній сумі 3 492,39 грн., а також дохід, який банк міг одержати від майна позивача, починаючи з 01 січня 2018 року, виходячи з установленої AT «Ощадбанк» ставки кредитування юридичних осіб та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності в розмірі 24,5% річних, в загальній сумі 2 971, 28 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., відшкодувавши її грошима, відповідно до норми ч.3 ст.23 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 19 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк грубим чином порушує його права та завдає йому збитків та моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Порядок інформування клієнта про рух коштів за його рахунком визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року №705 затверджене Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке встановлює загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів і визначає порядок здійснення операцій з їх використанням.

Згідно з п.7 Положення №705, банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів та/або еквайринг на підставі внутрішньобанківських правил, розроблених відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку і правил платіжних систем. Внутрішньобанківські правила затверджує орган управління банку, уповноважений на це згідно зі статутом.

ПАТ «Ощадбанк» розроблені Правила здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам» в AT «Ощадбанк», затверджені постановою правління AT «Ощадбанк» від 05 серпня 2015 року №694 (із подальшими змінами та доповненнями), а також Порядок здійснення операцій з видачі готівки із застосуванням карток міжнародних платіжних систем установами ВАТ «Ощадбанк», затверджений постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 14 грудня 2009 року №490, який регулює порядок операцій з видачі готівки за картками міжнародних платіжних систем та встановлює основні вимоги до організації робочих місць у пунктах видачі готівки за такими картками.

Згідно з п.4.1. Порядку №490 установи банку зобов`язані у порядку, встановленому правилами Міжнародної платіжної системи (МПС) та законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму, ідентифікувати клієнтів, які здійснюють операції з отримання готівки за банківською платіжною карткою (БПК) МПС.

Установи банку мають право витребувати, а клієнт зобов`язаний надати документи, необхідні для ідентифікації його особи. У разі ненадання клієнтом необхідних документів банк відмовляє клієнту в обслуговуванні БПК.

Відповідно до п.4.2. Порядку №490 при зверненні клієнта в установу банку для отримання готівки за карткою МПС відповідальний виконавець (контролер або контролер-касир) виконує такі дії: 4.2.1. Отримує від клієнта картку та документ, що посвідчує його особу. Одержані картка та документ, що посвідчує особу, повинні знаходитись у полі зору клієнта, але поза межами його досяжності до завершення операції. 4.2.2. Ідентифікує картку, пред`явлену для одержання готівки згідно п. 3.1. - 3.7. цього Порядку та на підставі торгового знака, розміщеного на лицьовому боці картки, впевнюється в тому, що пред`явлена картка входить до переліку платіжних карток, які обслуговуються Банком та його установами.

За правилами п.4.3. Порядку №490 відповідальний виконавець зобов`язаний обов`язково перевірити документи, що посвідчують особу клієнта, та звірити їх з реквізитами на картці.

У відповідності до п.4.4. Порядку №490 документом, що посвідчує особу при здійсненні операції з отримання готівки за БПК МПС в установі Банку, є: для фізичних осіб - громадян України віком 16 років і старше - паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення особи громадянина України.

Згідно із ч.1 ст.13 Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Судом встановлено, що 24 грудня 2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Дніпропетровського управління АТ «Ощадбанк», і ОСОБА_1 укладений договір шляхом підписання заяви про приєднання №1044129 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.47-64).

Відповідно до п.3.4.2 заяви про приєднання банк видав позивачеві платіжну картку типу Mastercard Debit Standard, на ОСОБА_1 банком був відкритий поточний рахунок за тарифним пакетом «Пенсійний» (у т.ч. «Арсенал»), операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з п.3.1. заяви про приєднання шляхом підписання цієї заяви про приєднання клієнт (позивач ОСОБА_1 ) беззастережно приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання заяви про приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.

У пункті 5.1 заяви про приєднання сторони домовилися викласти укладений між ними договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки №1044129 від 24 грудня 2015 року, рахунку № НОМЕР_1 в новій редакції, викладеній/закріпленій в цій Заяви про приєднання, Тарифах та договорі, та підтвердили досягнення згоди щодо істотних умов договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів та достовірність усіх даних в т.ч. персональних, вказаних в цій заяві про приєднання.

У пункті 5.3 заяви про приєднання, клієнт ОСОБА_1 запевнив банк, що із змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України №492 від 12 листопада 2003 року (зі змінами) ознайомлений та розуміє, що вимоги цієї інструкції для нього обов`язкові.

У пункті 5.5 заяви про приєднання клієнт ОСОБА_1 підтвердив, що отримав, ознайомився і погоджується із Правилами користування карткою, Тарифами, які діють на дату підписання цієї Заяви про приєднання.

Договір, умови розміщення депозитів (вкладів) фізичними особами, умови користування кредитною лінією (кредитом), правила, інструкції та інше, які відносяться до договору укладеного банком з позивачем знаходяться у відкритому доступі на офіційній інтернетсторінці, про що повідомлено клієнта у п.1.11. www.oschadbank.ua договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с.47).

Укладений між сторонами договір, відповідно до приписів ст.ст.633,634 ЦК України, є договором приєднання до публічного договору, до якого друга сторона не може запропонувати свої умови.

AT «Ощадбанк», відповідно до ст.641 ЦК України, зробив пропозицію на його укладення шляхом оприлюднення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на своєму сайті www.oschadbank.ua. Договір містить умови приєднання до нього, які є однаковими для всіх споживачів.

Підпунктом 3.14.2 договору встановлено, що клієнт має право відмовитись від отримання послуг, шляхом вчинення наступних дій: нездійснення клієнтом операцій на умовах послуги, що пропонується (зокрема, нездійснення операцій з переказу коштів/неподання розрахункового документу, в тому числі електронного, або інша форма відмови від отримання послуги у спосіб, визначений договором або запропонований банком в момент її пропонування).

Відповідно до п.5.1 договору, клієнт зобов`язаний надавати банку документи (або їх належним чином засвідчені копії, якщо надання таких копій допускається банком), які необхідні банку для: 5.1.1. надання послуг та/або виконання банком обов`язків, пов`язаних з наданням послуг, 5.1.3. реалізації банком своїх прав за договором та/або законодавством, 5.1.4. здійснення зв`язку з клієнтом.

За правилом п.5.6. договору банк має право зупинити надання будь-яких послуг, якщо клієнт не надасть йому документи і відомості, що обґрунтовано вимагатимуться банком для цілей, зазначених в п.5.1 цього розділу договору, якщо клієнт надасть банку неправдиві відомості.

Пунктом 6.1. розділу XX Договору «Умови договору банківського рахунку» передбачено, що при проведенні клієнтом/держателями операцій зняття готівкових коштів з карткового рахунку в касі установи банку та інших банків, обов`язковою умовою є пред`явлення ними паспорту або документу, що його замінює (а.с.55).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Державний Ощадний банк України» пеню в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, обраховану з суми невиданих коштів у період з 11 січня 2018 року до 10 квітня 2019 року в загальній сумі 3 492 грн.39 коп., а також дохід, який банк міг одержати від майна позивача, починаючи з 01 січня 2018 року, виходячи з установленої AT «Ощадбанк» ставки кредитування юридичних осіб та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності в розмірі 24,5% річних, в загальній сумі 2 971 грн.28 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., відшкодувавши її грошима, відповідно до норми ч.3 ст.23 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що 08 грудня 2017 року він, як зазвичай, звернувся до касира каси №2 філії ПАТ «Ощадбанк» Міщук Л.І. з проханням видати йому кошти з карткового рахунку, для чого пред`явив паспорт. Касир вимагала передати паспорт їй в руки, інакше кошти не будуть видні. Позивач був примушений віддати паспорт касиру, втративши над ним контроль. Паспорт опинився в руках касира, за куленепробивним склом. Вважає, що касир самоправно і незаконно вилучила у нього паспорт під приводом ідентифікації його особи.

10 січня 2018 року, 02 квітня 2018 року та 11 травня 2018 року він знову звертався до касирів філії банку з проханням видати готівку з карткового рахунку з використанням платіжної картки та платіжного терміналу каси, для чого пред`явив паспорт, але касири також відмовили у видачі готівки, доки він не передасть в їх руки під повний контроль свій паспорт громадянина України.

11 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою до AT «Ощадбанк» з вимогою забезпечити у подальшому його ідентифікацію без порушення приписів ст.201 КУпАП, обмежившись вимогою пред`явлення паспорту, при залишенні його під контролем в особистих руках, на яку йому AT «Ощадбанк» надано відповідь від 26 грудня 2017 року про те, що відповідно до п.1.18. Інструкції з організації касової роботи та здійснення касових операцій в установах AT «Ощадбанк», затвердженої Постановою правління AT «Ощадбанк» №693 від 13 грудня 2012 року, ідентифікації підлягають усі особи, які здійснюють видаткові операції. Для проведення ідентифікації клієнт надає паспорт або документ, що його замінює. Касовий працівник перевіряє належність пред`явленого документа даному клієнту і відповідність даних документа тим, що зазначені в касовому документі (а.с.9).

У подальшому до квітня 2019 року ОСОБА_1 направляв до банку ряд звернень, скарг, заяв, запитів на інформацію, у яких вимагав видати кошти з карткового рахунку, на які отримував від банка відповіді про те, що без пред`явлення паспорта і встановлення самої особи, така операція неможлива (а.с.10-15,88-99).

Банком у відповідях було роз`яснено, що статтею 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банки зобов`язані ідентифікувати клієнтів відповідно до законодавства України. Частиною 9 ст.9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що для ідентифікації фізичних осіб банки мають зазначати інформацію про клієнта на підставі паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу).

Відповідно до листа НБУ від 13 березня 2015 року №50-03014/16550 «Про перелік документів, що посвідчують особу, які є підставою для здійснення операцій», банк вправі самостійно визначати перелік офіційних документів клієнта, на підставі яких, на його думку, можливо достовірно встановити усі необхідні відомості про клієнта.

Щодо порушення ст.201 КУпАП було роз`яснено, що касир банку не є посадовою особою, а вилучення паспорту передбачає затримання паспорту на певний термін зі складанням протоколу вилучення. Натомість касир проводив лише огляд документу, задля перевірки та підтвердження його дійсності, а саме наявності відтиску печатки на фото, оригінальної прошивки та відсутності заміни певних сторінок.

Слід зазначити, ст.201 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за незаконне вилучення посадовими особами паспортів у громадян або прийняття паспортів у заставу.

Юридичним наслідком такого порушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі постанови, прийняття якої, за правилами ст.222-2 КупАП, відноситься до компетенції Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб. Від імені вказаного центрального органу можуть діяти керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції).

Судом встановлено, касири банку, звертаючись до позивача із вимогою надати паспорт для ідентифікації особи клієнта ОСОБА_1 під час здійснення операції з видачі йому готівки з карткового рахунку, перевіряючи його безпосередньо у полі зору клієнта - ОСОБА_1 і поза межами його досяжності до завершення операції, діяли у відповідності до вимог ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п.4.1.4.4. Порядку №490, п.6.1. розділу XX договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (до якого позивач приєднався). Попередження касира про те, що кошти не будуть видані без пред`явлення паспорта, відповідає приписам п.п.5.1.,5.6. договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно яких банк має право зупинити надання будь-яких послуг, якщо клієнт не надасть йому документи і відомості, що обґрунтовано вимагатимуться банком для цілей, зазначених в п.5.1 цього розділу Договору.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що він дійсно передав касиру паспорт для ідентифікації його особи.

Однак, ОСОБА_1 не посилається на те, що паспорт не знаходився у полі його зору, не був йому повернутий касиром після перевірки та завершення операції, а та обставина, що паспорт був під час здійснення операції поза межами його досяжності відповідає вимогам п.4.2.1. Порядку №490.

Позивач не посилався на те, що мали випадки взагалі вилучення його паспорта співробітниками банку, пошкодження паспорта, використання паспорта у незаконний спосіб. Із заявою про втрату паспорта позивач не звертався.

Слід зазначити, вимоги позивача не випливають з умов договору і не ґрунтуються на законі, оскільки випадок, який стався 08 грудня 2017 року і повторився у наступному, позивач тлумачить як порушення умов договору з боку банка, наслідком чого позивач визначає за собою право на стягнення штрафних санкцій, але у дійсності стосується лише правил ідентифікації особи, які передбачені умовами договору, локальними актами банка і нормами чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, як то визнання за ним права отримувати кошти в готівковій формі шляхом пред`явлення документу при залишенні його під час ідентифікації під контролем в особистих руках, ані законом ані договором не передбачений, та відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Стосовно позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити, що відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.23 ЦК України зазначено, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Враховуючи, що невстановлено порушень прав позивача з боку банка, у тому числі передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог про визнання права на отримання коштів в готівковій формі з карткового рахунку з використанням платіжної картки та платіжного терміналу каси банку за умови пред`явлення документу при залишенні такого документа під контролем в руках, зобов`язання відшкодувати пеню, доходи від одержаного майна, відшкодування моральної шкоди, відмовивши в їх задоволенні у зв`язку з невірним обранням способу захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги стосовно не вирішення судом спору щодо прав та обов`язків позивача є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.