Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 521/15657/13-ц

провадження № 61-20852св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Обслуговуючий кооператив «Ельба»,

представник відповідача - Попелюк Вадим Павлович,

особа, яка не брала участь у справі - Одеська міська рада,

представник особи, яка не брала участь у справі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року, ухвалене під головуванням судді Целуха А. П., та на постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року , ухвалене у складі колегії суддів Черевка П.М., Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Ельба» про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони, за зустрічним позовом Обслуговуючого кооперативу «Ельба» до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ОК «Ельба» із позовом про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі протоколу від 25 березня 2005 року йому було дозволено збудувати на території земельної ділянки громадської організації «Ельба» будівлю охорони, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 10,5 кв. м. 14 березня 2013 року зазначена будівля була передана до спеціального фонду ОК «Ельба», що був створений шляхом реорганізації громадської організації «Ельба». Позивач зазначав, що відповідач в рахунок переданої будівлі взяв на себе зобов`язання оплатити її вартість у розмірі 3000 гривень та звільнити його від сплати членських внесків на вісім років, але не виконав їх. З огляду на це, ОСОБА_1 просив суд на підставі ст. 392 ЦК України визнати за ним право власності на нежитлові будівлі охорони.

ОК «Ельба» звернувся до суду до ОСОБА_1 з зустрічною позовною заявою, в якій зазначав, що ОСОБА_1 передав будівлю охорони у власність ОК «Ельба» в якості цільового внеску до спеціального фонду, що підтверджується протоколом загальних зборів уповноважених обслуговуючого кооперативу та передаточним актом.

Враховуючи вищевикладене, позивачна підставі ст. 328 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю охорони, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 10,5 кв. м ( а.с.36-38).

Короткий зміст судових рішень та мотиви їх ухвалення

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОК «Ельба» про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони відмовлено повністю.

Зустрічну позовну заяву ОК «Ельба» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОК «Ельба» право власності на нежитлову будівлю охорони за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 9,6 кв.м (а.с.63-65).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що будівлю охорони було внесено ОСОБА_1 до спеціального фонду ОК «Ельба» в якості цільового внеску, в результаті чого ОК «Ельба» набув право власності на вказану будівлю в статутних цілях.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року залишено без змін.

Визнаючи за ОК «Ельба» право власності на нежитлову будівлю охорони, суди виходили з того, що нежитлові будівлі було збудовано ОСОБА_1 на території земельної ділянки з наявністю дозволу, які в подальшому внесені ОСОБА_1 до спеціального фонду ОК «Ельба» в якості цільового внеску.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи у суді касаційної інстанції

У листопаді 2019 року Одеська міська рада надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року та на постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОК «Ельба» та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року поновлено Одеській міській раді строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року та постанови Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року. Відкрито касаційне провадження та витребувано з Малиновського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи №521/15657/13-ц.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОК «Ельба» скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОК «Ельба».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку стосовно правомірності набуття права власноcті ОК «Ельба» на спірне нежитлове приміщення.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що протокол загальних зборів учасників виборних членів громадської організації «Ельба» від 25 березня 2005 року не є документом дозвільного характеру у розумінні ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2001 року, п. 32 додатку до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19 травня 2011 року.

В матеріалах справи відсутні документи , які надавали б право ОСОБА_1 та ОК «Ельба» право на проведення будівельних робіт та прийняття об`єкта нерухомості в експлуатацію, та будь-які докази, які б свідчили про те, що будівництво здійснено відповідно до дозвільних документів уповноважених на те організацій.

Суди не взяли до уваги те, що спірне нежитлове приміщення є самочинною забудовою, а тому право власності на нього може бути визнано тільки на підставі ст. 376 ЦК України, однак позов ОК «Ельба» з вказаних підстав не заявляв.

Земельна ділянка для будівництва вказаного нежитлового приміщення її власником - Одеською міською радою не виділялась.

Окрім того, відповідно до п. 4.2 рішення виконавчого комітету народних депутатів Одеської міської ради від 17 грудня 1992 року № 545 ГО «Ельба» була зобов`язана укласти договір на право користування землею, однак договір укладено не було. За таких обставин ОК «Ельба» на даний час використовує земельну ділянку без відповідного договору на користування.

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин ст. 392 ЦК України, яка передбачає підтвердження у судовому порядку вже існуючого права, а не спосіб створення нового суб`єкта права власності.

Однак, на момент подання позову ні ОСОБА_1 ні ОК «Ельба» статусу власника майна не мали.

Одеська міська рада не була залучена до участі у справі, незважаючи на те, що суд при задоволенні зустрічної позовної заяви ОК «Ельба» вирішив питання про права та обов`язки останньої як власника земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, на якій розташований спірний самочинно збудований об`єкт нерухомості.

Доводи інших учасників справи

Відзив ОК «Ельба» на касаційну скаргу мотивовано тим, що суди правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням №545 від 17 грудня 1992 року виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів громадській організації «Ельба» для експлуатації автостоянки було відведено в тимчасове довгострокове користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1.58 га ( а.с.18-20)

Актом відводу від 10 червня 1994 року та планом до цього акта в натурі громадській організації «Ельба» відведена земельна діяльна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16 479 кв. м . В акті зазначено, що він не являється документом на будівництво ( а.с.119).

Протоколом загальних зборів виборних членів громадської організації «Ельба» від 25 березня 2005 року ОСОБА_1 було дозволено збудувати на території земельної ділянки громадської організації « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , будівлю охорони за умови передачі її у власність громадської організації «Ельба». Згідно з протоколом ОСОБА_1 було звільнено від сплати членських внесків на 2 роки ( а.с.13).

Обслуговуючий кооперативний «Ельба» є правонаступником громадської організації «Ельба» ( а.с.24,25).

Згідно з протоколом загальних зборів уповноважених ОК «Ельба» від 14 березня 2013 року в кооперативі створено спеціальний фонд та прийнято в якості цільового внеску будівлю охорони від ОСОБА_1 .

Будівлю охорони було внесено ОСОБА_1 до спеціального фонду ОК «Ельба» в якості цільового внеску, в результаті чого ОК «Ельба» набув право власності на вказану будівлю в статутних цілях ( а.с.12,14).

Згідно технічного паспорту на спірне приміщення, фактична площа становить 9,6 кв.м( а.с.58,59).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 в апеляційному порядку не розглядалось, тому не є предметом касаційного перегляду справи.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Визнаючи за ОК «Ельба» право власності на нежитлову будівлю охорони, суди виходили з того, що нежитлові будівлі було збудовано ОСОБА_1 на території земельної ділянки з наявністю дозволу на будівництво нежитлових приміщень, які в подальшому внесені ОСОБА_1 до спеціального фонду ОК «Ельба» в якості цільового внеску.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками судів з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до чч.2 та 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

На момент будівництва спірного нерухомого майна було чинним Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджене наказом Держбуду України 05.12.2000 N 273, яке встановлювало порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об`єктів.

Положення обов`язкове для застосування усіма суб`єктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої належності та джерел фінансування.

Дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об`єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів.

Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

Подання документів до інспекцій держархбудконтролю для одержання дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється забудовником (замовником).

Документи, які подаються для одержання дозволу

Для одержання дозволу на виконання будівельних робіт забудовник (замовник) повинен подати до інспекції держархбудконтролю такі документи:

а) заяву забудовника (замовника), (додаток 1);

б) рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об`єкта містобудування;

в) документ, що посвідчує право власності забудовника (замовника) чи право користування (у тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт містобудування;

г) комплексний висновок державної інвестиційної експертизи;

ґ) документи про призначення відповідальних виконавців робіт (виконроба, осіб, що виконують технічний нагляд, авторський нагляд);

д) затверджену в установленому порядку проектну документацію (будівельний генеральний план та паспорт фасаду в двох примірниках, пояснювальна записка для реєстрації).

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку та отримати відповідний дозвіл на будівництво інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст.331 ЦК.

Згідно із ч.1 ст.376 ЦК самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, тобто якщо:

1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети;

2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК).

З контексту чч.3 та 4 ст.376 ЦК випливає, що ч.3 цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм ч.3 ст.376 ЦК дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий не є забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №1328цс15.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суд першої інстанції, Одеська міська рада, яка не брала участі у справі, посилалась на те, що дозволу на забудову на вказаній земельній ділянці вона не надавала, підстав користування земельною ділянкою у ОК «Ельба» немає, окрім того, дозвіл на будівництво спірного приміщення інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ОК «Ельба» суду не надав, що свідчить про те, що спірне нежитлове приміщення є самочинно збудованим.

За вказаних обставин, судам необхідно встановити правовий режим вказаного нерухомого майна, зокрема чи не є вказане нерухоме майно самочинно збудованим.

Судами встановлено, що спірне нерухоме майно було збудовано ОСОБА_1 на підставі дозволу на будівництво на території земельної ділянки громадської організації «Ельба» за адресою: АДРЕСА_1 , наданого рішенням загальних зборів членів ГО «Ельба».

Судами не було встановлено, що ОСОБА_1 чи ОК «Ельба» було надано належний дозвіл та належно затверджений проект, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги відносно того, що судами не було враховано те, що позивач не довів, що будівництво спірного нерухомого майна здійснено на підставі відповідного дозволу інспекціїдержавного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з протоколом загальних зборів уповноважених ОК «Ельба» від 14 березня 2013 року в кооперативі створено спеціальний фонд та прийнято в якості цільового внеску будівлю охорони ОСОБА_1 .

Судами було встановлено, рішенням №545 від 17 грудня 1992 року виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів громадській організації «Ельба» для експлуатації автостоянки було відведено в тимчасове довгострокове користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1.58 га.

Відповідно до п. 4.2 вказаного рішення ГО «Ельба» була зобов`язана укласти договір на право користування землею.

Судами не встановлено, а матеріали справи не містять договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ,загальною площею 1.58 га, укладеного між ГО «Ельба» та Одеською міською радою.

Разом з тим, судами не встановлено, що рішення №545 від 17 грудня 1992 року виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів громадській організації «Ельба» про тимчасове довгострокове користування ОК «Ельба» земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1.58 га скасовано чи визнане недійсним, отже воно є дійсним, тому користування спірною земельною ділянкою здійснюється ОК «Ельба» на достатній правовій основі.

Актом відводу від 10 червня 1994 року та планом до цього акта в натурі громадській організації «Ельба» відведена земельна діяльна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16 479 кв. м. Разом з тим, в акті вказано, що він не являється документом на будівництво

Таким чином, матеріали справи не містять, а судами не було встановлено, що ОСОБА_1 чи ОК «Ельба» було надано Одеською міською радою дозвіл та відповідно було відведено земельну ділянку для будівництва спірного нежитлового приміщення.

З урахуванням встановленого, спірне нежитлове приміщення було збудовано ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка не було відведена Одеською міською радою для будівництва.

За таких обставин, спірне нерухоме майно, яке є предметом даного спору є самочинно збудованим нерухомим майном.

Вказане також підтверджується технічним паспортом на нежитлову будівлю охорони , в якому вказано, що воно є самочинно збудованим ( а.с.58,59).

Даних щодо звернення ОСОБА_1 чи ОК «Ельба» до органів місцевого самоврядування стосовно узаконення самочинно збудованого будинку охорони матеріали справи не містять.

Натомість, Одеська міська рада, як власник земельної ділянки, на якій збудовано спірне нерухоме майно, заявляє про порушені права власника земельної ділянки та заперечує проти визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за ОК «Ельба» та ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять даних про те, що ОК «Ельба» заявляв позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно з підстав ст. 376 ЦК України, тому позовні вимоги про визнання права власності на нежитлову будівлю охорони, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 10,5 кв. м з підстав ст. 328 ЦК України є безпідставними.

Суди вказаного не прийняли до уваги, і вважаючи достатнім для будівництва спірного нежитлового приміщення лише дозволу загальних зборів ОК «Ельба», дійшли помилкових висновків про достатність підстав для визнання права на спірне нерухоме майно за ОК «Ельба».

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що судами достатньо та повно встановлено обставини справи, необхідні для ухвалення судового рішення по справі, однак при цьому було неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року та постанови Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 в апеляційному порядку не розглядалось, тому не було предметом касаційного перегляду справи.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З ОК «Ельба» підлягають стягненню на користь Одеської міської ради 3 243 грн за судові витрати, понесені нею за подання апеляційної та касаційної скарги

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог Обслуговуючого кооперативу «Ельба» до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Обслуговуючого кооперативу «Ельба» до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони відмовити.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Ельба» на користь Одеської міської ради 3 243 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча В. С. Висоцька

Судді А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О. С. Ткачук