Справа № 301/2657/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Бобіта Г.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3 , яка залишила заповіт, згідно якого належне їй майно заповіла матері ОСОБА_4 та неповнолітнім дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_2 сторонам по справі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.1975 року, до складу спадщини за ОСОБА_3 входила Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 , яка ділиться між трьома спадкоємцями в рівних частинах, тобто по 1/6 частині. Друга половина вказаного будинку належала на праві спільної часткової власності по ј частині діду та бабі сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не залишивши заповіту. Єдиним його спадкоємцем першої черги була вдова ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, однак, не оформила свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, ОСОБА_4 стала власником 4/6 частини вказаноо будинку.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши заповіт, згідно якого все своє майно заподіла позивачу ОСОБА_2 . Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні за спадкодавцем ОСОБА_4 , не має.

Позивач спадщину прийняв, однак не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок, який входить до складу спадкового майна, оскільки такий у встановленому законом порядку не зареєстрований. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу по суті в його відсутності (а.с.43).

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив розглянути справу по суті в його відсутності (а.с.39,42).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , не зареєстрований (а.с.40). Такий був збудований матір`ю позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого нотаріусом Іршавської держнотконтори 22.10.1975 року за №3576, до складу спадщини за ОСОБА_3 входить Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 , яка ділиться в рівних частинах, тобто по 1/6 частині, між трьома спадкоємцями: матірю спадкодавця ОСОБА_4 та дітьми спадкодавця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с.16).

Друга половина будинку за адресою АДРЕСА_2 , на підставі рішення Іршавського нарсуду від 25.05.1977 року №2-31/77, належала на праві спільної часткової власності по ј частині ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - діду та бабі сторін. Дана обставина підтверджується Реєстраційним посвідченням №963 від 01.03.1978 року, виданим Мукачівським міжміським БТІ (а.с.14,15).

Згідно довідки виконкому Ільницької сільради №3014 від 29.09.2020 року, у зв`язку із впорядкуванням вулиць в с. Ільниця, житловому будинку АДРЕСА_2 змінено адресу на АДРЕСА_1 (а.с.38).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18.12.1990 року (а.с.6). Заповіту ОСОБА_5 не залишив (а.с.31).

Оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Єдиним спадкоємцем першої черги за покійним ОСОБА_5 була його вдова ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживала з ним в одному будинку в АДРЕСА_3 , тобто вступила в управління спадковим майном, та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину (а.с. 31). Інших спадкоємців за ОСОБА_5 не має.

Строк для видачі свідоцтва про право на спадщину не обмежений у часі, однак, таке видається не раніше 6 місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_4 спадщину за померлим ОСОБА_5 не оформляла та свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Однак, згідно ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином ОСОБА_4 була власником 4/6 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , а сторони по справі власниками по 1/6 частин будинку.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 16.09.2011 року (а.с.5).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Ільницької сільради 30.12.2004 року, ОСОБА_4 все своє майно заповіла онуку ОСОБА_1 позивачу по даній справі (а.с. 7). Вказаний заповіт не скасований і не змінений.

Згідно довідки Ільницької сільради №3015 від 29.09.2020 року, на день смерті ОСОБА_6 у спадковому будинку разом з нею проживав та був зареєстрований її онук позивач ОСОБА_2 (а.с.8). З заявою про відмову у прийнятті спадщини ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертався, отже, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обов`язку частку у спадщині не має.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву, згідно якої відмовляється від оформлення права власності на 1/6 частину будинку, що залишилась йому від матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і не заперечує проти визнання права власності на будинок в цілому за братом позивачем по справі (а.с.22).

Відповідач позовні вимоги про визнання права власності на вказане майно за позивачем визнав у повному обсязі. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Спадкоємець ОСОБА_2 не може отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , та входить до складу спадкового майна, оскільки житловий будинок не зареєстрований. Будинок був збудований у 1965 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.

Оскільки згідно Реєстраційного посвідчення, виданого бюро техінвентаризації, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, власниками житлового будинку в АДРЕСА_1 , були ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , спадкоємцями яких є позивач, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 561 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, 1218, 1220, 1233, 1268 ч.3 ЦК України, ст.ст. 76-81, 89, 200 ч.4, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2020 року.

Головуюча : М. О. Пітерських