ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 644/10973/14-ц

провадження № 22ц/818/5203/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Готельний комплекс «Славія», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року в складі судді Саркісян О.А.

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Готельний комплекс «Славія», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович звернулася до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 644/10973/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до Акціонерного товариства «Готельний комплекс «Славія», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Готельний комплекс «Славія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 359 585,11 грн та судовий збір в розмірі 609,00 грн з кожного.

Зазначила, що на виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. та за яким 10 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56978521.

Вказала, що відповідно до договору № б/н від 01 квітня 2014 року про заміну боржника у зобов`язанні, який укладений між нею та ОСОБА_2 та за згодою кредитора Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», вона стала новим боржником у зобов`язанні.

Просила замінити боржника у справі № 644/10973/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Готельний комплекс «Славія» солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 15-1173/2011 від 10 серпня 2011 року в розмірі 1 359 585,11 грн та судового збору по 609,00 грн з кожного.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з епідеміологічною ситуацією в країні, вона не мала можливості надати суду належні докази для підтвердження обставин, викладених в її заяві.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 30 листопада 2020 року та 02 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшли повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що Акціонерне товариство «Готельний комплекс «Славія», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (повідомлений SMS повідомленням) відповідно за місцем реєстрації відсутні, про що складено довідки про причини повернення/досилання. Оскільки судові повістки надіслано на останні відомі адреси заявниці та заінтересованих осіб, судові повістки вважаються доставленими. Від інших учасників справи надійшли повідомлення про вручення судових повісток.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції під час розгляду справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що справа знаходиться на розгляді тривалий час, вже відкладалася за заявою ОСОБА_2 , який не надав доказів причин відкладення, які зазначав в заяві, а також, виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що заявницею не надано належних та допустимих доказів переведення на неї боргових зобов`язань за кредитним договором № 15-1173/2011 від 10 серпня 2011 року, а також виникнення між сторонами самостійних правовідносин з повернення боргу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року по справі № 644/10973/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до Акціонерного товариства «Готельний комплекс «Славія», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов товариства задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Готельний комплекс «Славія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором, укладеним 10 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» станом на 21 березня 2015 року в сумі 1 359 585,11 грн та судовий збір з кожного по 609,00 грн (а.с.4-7).

З Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року та постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 10 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 15-1173/2011, згідно з умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит у сумі 1 328 000,00 грн строком до 09 серпня 2021 року включно.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 10 серпня 2011 року № 15-1173/2011 між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Готельний комплекс «Славія» укладений договір поруки від 10 серпня 2011 року.

Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Неос Банк», яке є його правонаступником.

21 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» прийняло на себе право вимоги заборгованості, зокрема, за кредитним договором від 10 серпня 2011 року № 15-1173/2011, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_2

01 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кредитор Публічне акціонерне товариство «Неос-Банк» укладено договір № б/н про заміну сторони зобов`язання, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 за згодою кредитора приймає на себе всі права, зобов`язання та відповідальність ОСОБА_2 згідно кредитного договору № 15-1173/2011, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Неос Банк», в тому числі, зобов`язання щодо сплати боргу в розмірі 1 328 000,00 грн, відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та всіх інших платежів, що мають бути сплачені згідно умов кредитного договору.

Як вбачається з пунктів 2, 3 цього договору з моменту набрання чинності договором ОСОБА_2 перестає, а ОСОБА_1 починає нести зобов`язання та відповідальність за невиконання зобов`язань, що виникли до моменту набуття чинності договором, а також тих, що виникнуть в майбутньому. Права, зобов`язання та відповідальність сторони за кредитним договором переходять до ОСОБА_1 в тому обсязі, в якому вони належали ОСОБА_2 до набуття чинності цим договором.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 10 серпня 2018 року ВП № 56978521 відкрито виконавче провадження, боржник ОСОБА_2 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (а.с.13).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частинами 1, 2, 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Закон встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора.

Статтею 520 ЦК України передбачено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

У статті 521 ЦК України зазначено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Частиною першою статті 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Отже, договір про переведення боргу укладається у письмовій формі та набуває чинності з моменту його підписання сторонами і такий договір укладається лише за згодою кредитора.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 484/4076/14-ц (провадження № 61-13919св18).

Норма статті 520 ЦК України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника.

Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Отже, для заміни боржника у зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу. Чинним законодавством встановлено лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні - цей правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання (статті 513, 521 ЦК України).

Саме такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 190/1255/15-ц (провадження № 61-16361св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що будь-якої згоди ані Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», як новий кредитор, ані Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» на заміну боржника у зобов`язанні, що виникло на підставі кредитного договору № 15-1173/2011 від 10 серпня 2011 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Неос Банк», та ОСОБА_2 , не надавав, отже, у порушення встановленого законом порядку, зобов`язання з виконання вимог кредитного договору передано іншому боржнику шляхом укладення договору про заміну сторони зобов`язання.

До доводів ОСОБА_1 щодо того, що у зв`язку з епідеміологічною ситуацією в країні, вона не мала можливості надати суду належні докази для підтвердження обставин, викладених в її заяві колегія суддів відноситься критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 самостійно через канцелярію суду першої інстанції подавалися заяви про перенесення розгляду справи (а.с.27, 56), а обґрунтованих підстав неподання відповідних доказів, зокрема, разом із вказаними заявами або засобами поштового зв`язку, або електронною поштою ОСОБА_1 не зазначено. Таких доказів не надано і до суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.