Постанова

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 332/591/20

провадження №61-9647св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент»,

відповідач - Держава Україна в особі директора Департаменту митної політики Міністерства фінансів України Москаленка Олександра Петровича,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на постанову Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 рокуу складі колегії суддів: Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (далі - ТОВ «Технохімреагент») звернулося до суду із позовом до Держави України в особі директора Департаменту митної політики Міністерства фінансів України Москаленка О. П. про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643 було затверджено Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів. 09 жовтня 2018 року ТОВ «Технохімреагент», яке є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, що обумовлює необхідність здійснення митного оформлення товарів, звернулося до Міністерства фінансів України з пропозиціє скасувати зазначений Порядок. Замість розгляду цього звернення по суті міністерство передало його до Державної фіскальної служби для надання консультації.Внаслідок таких дій звернення товариства по суті не розглянуто, Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів не скасований.

На підставі вказаного ТОВ «Технохімреагент» просило суд відшкодувати за рахунок Держави України моральну шкоду у розмірі 74 444,00 грн, завдану бездіяльністю органу державної влади.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2020 року у складі судді Сінєльніка Р. В. відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «Технохімреагент» до Держави України в особі директора Департаменту митної політики Міністерства фінансів України Москаленка О. П. про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.

Роз`яснено позивачеві його право звернутися до суду з позовом у порядку господарського судочинства.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Технохімреагент» залишено без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2020 року залишено без змін.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спір за предметом і суб`єктним складом, з огляду на заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, яка не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір, підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі генеральний директор ТОВ «Технохімреагент», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Підставою касаційного оскарження є порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12?110гс18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження у справі, суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до листа Міністерства юстиції України від 19 лютого 2020 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про Державу як юридичну особу, тому суд помилково вказав, що цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Крім того, заявник вказує, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 рок у справі № 908/2934/19 відмовлено у розгляді справи за позовом ТОВ «Технохімреагент» до Держави Україна про стягнення коштів.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У березні 2020 року ТОВ «Технохімреагент» звернулося до суду із позовом до Держави України в особі директора Департаменту митної політики Міністерства фінансів України Москаленка О. П. про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «Технохімреагент» до Держави України в особі директора Департаменту митної політики Міністерства фінансів України Москаленка О. П. про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.

Роз`яснено позивачеві його право звернутися до суду з позовом у порядку господарського судочинства.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «Технохімреагент» підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У частині другій статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України передбачає право юридичної особи на звернення до господарського суду.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК.

У справі, що переглядається, ТОВ «Технохімреагент», яке є юридичною особою, звернулося до суду із позовом до Держави України.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким органом є Міністерство фінансів України, яке відповідно до пункту 13 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375,також є юридичною особою публічного права.

При цьому визначення позивачем в якості особи, яка діє від імені держави директора Департаменту митної політики Міністерства фінансів України не змінює суб`єктний склад спірних правовідносин, а саме: юридична особа як суб`єкт господарювання і держава.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади, державою), регулюються ГК і ГПК України.

ТОВ «Технохімреагент» заявило вимогу до Держави України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб`єкта владних повноважень. Така вимога не об`єднана з вимогою вирішити публічно-правовий спір та за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статей 4, 20 ГПК України, тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України.

Подібні правові висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16, провадження № 14-60цс18 , 05 червня 2019 року у справах № 454/1690/16, провадження № 14-152цс19, від 05 червня 2019 року у справі № 454/2181/16, провадження № 14-226цс19, від 18 вересня 2019 року у справі № 757/37226/17, провадження № 14-452цс19.

Твердження заявника, що господарський суд відмовився розглядати аналогічний позов ТОВ «Технохімреагент» до Держави Україна є безпідставним, оскільки зі змісту ухвали Господарського суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 рок у справі № 908/2934/19, на яку заявник посилається у касаційній скарзі, вбачається, що позовну заяву ТОВ «Технохімреагент» до Держави про стягнення 22 121,54 грн повернуто заявнику у зв`язку неусуненням останнім недоліків позовної заяви, що відповідно до частини восьмої статті 174 ГПК України не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду у загальному порядку після усунення недоліків.

Також безпідставним є посилання заявника на лист Міністерства юстиції України від 19 лютого 2020 року, згідно з яким у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про Державу як юридичну особу, оскільки виконання державних функцій покладено на спеціально створені державні органи та органи місцевого самоврядування, які наділені ознаками юридичної особи, у даному випадку Міністерство фінансів України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом, є аналогічними доводам апеляційної скарги, їм надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12?110гс18 на правильність висновків судів не впливає, оскільки вказане судове рішення було ухвалено за інших фактичних обставин.

Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович