Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1185/20

Провадження № 2/338/489/20

16 грудня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Рибки Л.Я.,

з участю секретаря Полек Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь 280 000 грн боргу за договором позики від 22 серпня 2020 року, 140 000 грн процентів від суми позики та 280 000 грн штрафу, що разом складає 700 000 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 серпня 2020 року в м. Києві між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого він позичив відповідачу гроші в сумі 280 000 грн зі сплатою процентів за користування ними, термін повернення - один місяць. Позивач зазначає, що кошти ОСОБА_2 отримав в повному обсязі ще до підписання договору, що підтверджується копією такого. Пунктом 7 договору визначено місце його виконання - АДРЕСА_1 . На час звернення до суду з даним позовом відповідач позику йому не повернув, хоча він звертався до останнього з відповідними письмовими та усними вимогами. До того ж ОСОБА_2 не визнає, що позичав кошти, під час останнього спілкування повідомив, що нічого у нього не брав та не буде віддавати. Він (позивач) звертався з цього приводу до правоохоронних органів, однак йому порекомендували звернутись до суду, зазначивши, що в даному випадку наявні цивільно-правові відносини.

Умовами договору передбачена відсоткова ставка 50% від позиченої грошової суми за місяць користування грошовими коштами, а також сплата штрафу у розмірі 100% від суми позики в разі порушення позичальнком строку повернення такої.

Посилаючись на вимоги ст. 526, 527, 530, 612, 625, 629, 1049 ЦК України, ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з відповідача 280 000 грн боргу за договором позики від 22 серпня 2020 року, 140 000 грн відсотків за користування позикою та 280 000 грн штрафу, загалом - 700 000 грн.

24 листопада 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому він просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що грошові кошти за договором позики від 22 серпня 2020 року в сумі 280 000 грн під відсотки від позивача не отримував, отримав лише частину зазначених грошей - 20 000 грн. Вони з ОСОБА_1 домовились, що останній надаватиме кошти частинами, а залишок - згодом за домовленістю. Крім того, 20 000 грн він повернув позивачу місяць назад, про що ОСОБА_1 написав відповідну розписку, однак таку так і не віддав йому. Після того, як дізнався, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з нього усієї суми боргу, звертався до правоохоронних органів. ОСОБА_2 вказує, що зобов`язання перед ОСОБА_1 давно припинене, оскільки він повернув позивачу суму коштів, які останній дійсно йому позичав, тобто частину суми, вказаної в договорі позики, а саме - 20 000 грн.

27 листопада 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 , в якій останній зазначає, що обставини, викладені відповідачем у відзиві, не відповідають дійсності, вигадані ОСОБА_2 , щоб не повертати борг. Умови позики передбачені договором, в п. 2 якого вказано, що відповідач отримав гроші в повному обсязі ще до того, як підписав даний договір. ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема, таких, що свідчили б про відсутність у останнього боргу перед ним (позивачем) та того, що він отримав у нього тільки 20 000 грн. ОСОБА_1 вказує також, що станом на 23 листопада 2020 року відповідач не повернув йому ні копійки з позичених грошей.

В судове засідання позивач не з`явився, 09 грудня 2020 року на адресу суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просить розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У своєму відзиві відповідач просив розгляд справи провести без його участі та відмовити в задоволенні позову (а.с. 14).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають юридичне значення для її розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 22 серпня 2020 року укладено письмовий договір позики. Відповідно до п. 1 вказаного договору позикодавець ( ОСОБА_1 ) передає у власність позичальника ( ОСОБА_2 ) грошові кошти в розмірі 280 000 грн на власні потреби. За місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 50% від позиченої грошової суми. Сторони домовились, що виплата відсотків за користування грошовими коштами здійснюється позичальником одноразово - в момент повернення суми позики (а.с. 20).

В пункті 2 договору вказано, що своїм підписом у цьому договорі позичальник засвідчує, що грошові кошти від позикодавця він отримав у повному обсязі до підписання цього договору.

Згідно з п. 3 договору позики від 22 серпня 2020 року, ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти (з відсотками, вказаними в п. 1 договору) одним днем не пізніше 22 вересня 2020 року.

Позика вважається повернутою в момент фактичної передачі позичальником позикодавцеві суми позики, визначеної в п. 1 цього Договору, що підтверджує належним чином оформлена розписка (п. 4 договору).

Відповідно до п. 5 договору, при порушенні позичальником строку повернення позики, зазначеного в п. 3 договору, позичальник повинен сплатити позикодавцю штраф в розмірі 100% від суми позики, а саме 280 000 грн.

Сторони визначили, що місцем виконання договору є адреса: АДРЕСА_1 , а отже сторони визначили, що будь-які можливі спори, які випливають з цього договору, підсудні Богородчанському районному суду Івано-Франківської області (пункт 7 договору від 22 серпня 2020 року).

На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінал договору позики від 22 серпня 2020 року (а.с. 20).

У вказаний в договорі позики строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, належні позивачу грошові кошти не повернув.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Зі змісту договору позики можна зробити висновок, що відбулася передача грошової суми від позикодавця ОСОБА_1 до позичальника ОСОБА_2 .

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за договором позики від 22 серпня 2020 рку не виконав, на підтвердження чого надав оригінал договору. Відповідач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, та тверджень про відсутність у нього боргу перед позивачем, суду не надав.

За таких обставин суд приходить до переконання, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики від 22 серпня 2020 року в розмірі 280 000 грн.

Договором позики, укладеним між сторонами 22 серпня 2020 року, встановлено розмір і порядок одержання процентів. Згідно з розрахунком позивача, розмір процентів, які слід стягнути з ОСОБА_2 , складає 140 000 грн (280 000 * 50%), які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, так як договором позики передбачена сплата штрафу в розмірі 100% від суми позики у випадку порушення позичальником строку повернення позики, з огляду на те, що такий минув, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму штрафу, яка відповідно до розрахунку позивача становить 280 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову становить 700 000 грн, судовий збір, що підлягає сплаті за його подання - 7 000 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь держави 7 000 грн судового збору

На підставі наведеного, керуючись ст. 207, 526, 530, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики, укладеним між ними 22 серпня 2020 року, в розмірі 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень, проценти від суми позики в розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) гривень, суму штрафу в розмірі 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень, а всього - 700 000 (сімсот тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 7 000 (сім тисяч) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Л.Я. Рибка