Справа №473/4381/19
Провадження №22-ц/812/123/20 Головуючий суду першої інстанції - Старжинська О.Є.
Категорія 49 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2019 року, ухвалене о 10 год. 52 хв. під головуванням судді Старжинської О.Є. в приміщенні суду в м.Вознесенськ Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який обґрунтовувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

07 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

Проте, спільне життя у подружжя не склалося через сварки, образи її з боку чоловіка та фізичне насилля. Зазначене змусило її покинути місце проживання і звернутися по допомогу до Обласного центру соціально-психологічної допомоги у м.Вознесенськ Миколаївської області.

Позивач зазначала, що на момент подання позову подружжя не вело спільне господарство та не підтримувало шлюбних стосунків. Подальше збереження шлюбу та примирення вона вважала неможливим, оскільки проживання з відповідачем може нести ризик спричинення шкоди здоров`ю її та дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та просив надати час на примирення.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що подальше сумісне життя подружжя неможливе, бо це суперечило б інтересам одного з них. Застосування примирення між сторонами суд вважав неможливим, виходячи з підстав до розірвання шлюбу.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо збереження шлюбу, не надав час на примирення, а також не встановив чи є у сторін неврегульовані спори щодо майна (коштів).

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини не явки суду не повідомили. Позивач у письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач письмових заяв щодо своєї явки до суду не надсилав.

З огляду на те, що явка в судове засідання суду апеляційної інстанції є правом сторони, справа в суді була переглянута без участі сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами першою та третьою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Положеннями частин другої-четвертої статті 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розглядаючи позов, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

07 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

З 24 вересня 2019 року ОСОБА_2 разом із дитиною перебувала у цілодобовому стаціонарі Обласного центру соціально-психологічної допомоги в м. Вознесенськ Миколаївської області через складні життєві обставини на неповному державному забезпеченні.

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 стверджувала, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем через втрату почуття любові до нього. На примирення вона не погодилася.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. Досліджені судом докази свідчать про обґрунтованість вимог про розірвання шлюбу.

Твердження апелянта про те, що суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (частина сьома статті 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

До того ж, здійснення процедури примирення виявляється можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивач категорично не згодна на примирення, не бажає спілкуватися з відповідачем через побоювання застосування до неї та дитини фізичного та психологічного насилля.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами виявилося неможливим, суд дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Посилання відповідача на те, що між сторонами наявні неврегульовані спори відносно майна, не впливають на правильність висновку суду. Відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до позивача щодо поділу майна тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.