головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/9494/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/1179/81/1330 від 30 травня 2007 року у сумі 16 821 доларів США 24 центів, що еквівалентно 362 119 грн 99 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/1179/81/1330, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 49490 доларів США, терміном до 30 травня 2027 року, зі сплатою 12,85 % річних. У порушення умов укладеного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 16821 доларів США 24 центів, що еквівалентно 362 119 грн 99 коп., що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 14975 доларів США 92 центи (322 394 грн 78 коп.), відсотків - 1845 доларів США 32 центів (39 725 грн 18 коп.).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем від банку кредитних коштів у зазначеному ним розмірі, а також наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» у повному обсязі, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 5 431 грн 80 коп. та 8 147 грн 70 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, щовсупереч до вимог закону суд першої інстанції вирішив, що вимоги банку є безпідставними та не обґрунтованими й не підлягають задоволенню, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

А також, апелянт вважає, що банком доведено виконання умов кредитного договорущодо видачі позичальнику 49 490 доларів США та доведена сума заборгованості, яка виникла за невиконання умов кредитного договору з огляду на те, що:

факт видачі позичальнику кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 , в якій відображені суми видачі кредитних коштів, станом на дату видачі кредитних коштів;

на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитом банком було надано до суду розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2015 року з відображенням інформації про видачу кредиту, плановим погашенням кредиту, фактичним погашенням кредиту, наявністю простроченої заборгованості за кредитом. Відповідач альтернативний розрахунок до суду не надавав;

на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором банком також були надані розгорнуті виписки по рахункам;

відповідач сплачував заборгованість по тілу та відсоткам до 31 жовтня 2014 року;

25 серпня 2015 року ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності від 21 серпня 2015 року від імені ОСОБА_1 зверталась до АТ «Райффайзен банк Аваль» із заявою про надання довідки по споживчому кредиту за кредитним договором № 014/1179/81/1330 від 30 травня 2007 року.

ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якомузазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник має довести відсутність заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/1179/81/1330 (а.с. 12-19 т. 1).

Відповідно до п. 1.1 якого, кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 49 490 доларів США, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобов`язання.

Кредит надається на 240 місяців з 30 травня 2007 року по 30 травня 2027 року, згідно з графіку надання кредиту (п. 1.2.).

Процентна ставка за користування кредитом складає 12,850 % річних (п. 1.4).

Відповідно до п. 3.2 цього договору надання кредиту може здійснюватись на розсуд банку шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів банком з позичкового рахунку Позичальника на його поточний рахунок з можливістю: подальшої видачі готівки через касу банку; безготівкової оплати наданих платіжних документів (доручень) позичальника.

Пунктом 4.1 договору визначено, що кредитор зобов`язується відкрити позичальнику позичковий рахунок НОМЕР_1 та надати позичальнику кредитні кошти, за умови укладення договорів забезпечення та укладення договорів страхування.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальнику було відкрито позичковий рахунок НОМЕР_1 для надання кредитних коштів та для погашення кредиту, який використовувався для обліку кредитів.

Позивач, в підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та існування заборгованості, посилається на кредитний договір, розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , в якій відображені суми видачі кредитних коштів.

30 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір № 014/1179/81/1330 на відкриття та ведення поточного рахунку, згідно з п. 2.1.1. якого було відкрито поточний рахунок НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 5).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , в якій відображені суми видачі кредитних коштів, видача кредитних коштів проводилася через поточний рахунок відповідача № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 32, 148-204):

30 травня 2007 року було видано 18 490 доларів США;

19 червня 2007року було видано 5 000 доларів США;

05 липня 2007 року було видано 15 000 доларів США;

24 вересня 2007року було видано 6 000 доларів США;

24 жовтня 2007року було видано 3 000 доларів США;

04 грудня 2007року було видано 2 000 доларів США.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року витребувано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином завірені копії наступних документів:платіжний документ про надання ОСОБА_1 кредиту № 014/1179/81/1330 від 30 травня 2007 року укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (заява на видачу готівки) та отримання ОСОБА_1 кредиту з каси банку (квитанція) за його підписом;рух коштів (грошових оборотів) з погашенням кредиту по рахунку обліку заборгованості за кредитом;виписки з рахунку 3800 за 30 травня 2007 року;висновки підрозділу з управління ризиками про розрахунки ризиків при наданні ОСОБА_1 кредиту згідно з кредитного договору № 014/1179/81/1330 від 30 травня 2007 року.

Судом першої інстанції встановлено, що платіжний документ про надання позичальнику кредиту, рух коштів та інших документів, зазначених в ухвалі суду від 09 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 115), банком не надано, посилаючись в тому числі на те, що оригінали заяв про видачу готівки було знищено, у зв`язку зі спливом 5 років від дати здійснення відповідної операції, що підтверджується відповідним актом (т. 1 а.с. 127-129).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, відповідачем до заперечення на відповідь на відзив від 18 жовтня 2019 року були додані:

заява на видачу готівки №ІРТ/680-82 від 30 травня 2007 року на суму 18 490 доларів США (т. 2 а.с. 17);

заява на видачу готівки №ІРТ/1396-16 від 19 червня 2007 року на суму 5 000 доларів США (т. 2 а.с. 18)

заява на видачу готівки №ІРТ/56-36 від 05 липня 2007 року на суму 15 000 доларів США (т. 2 а.с. 19)

заява на видачу готівки №ІРТ/1396-40 від 24 вересня 2007 року на суму 6 000 доларів США (т. 2 а.с. 20)

А також, відповідач стверджував, що він недоотримав кредит в загальній сумі 5 000 доларів США та надмірно протягом всього часу сплачував проценти, виходячи з залишку кредиту 49 490 доларів США (т.1 а.с. 220 відзив на позовну заяву від 19 жовтня 2018 року), а також стверджував, що він фактично отримав 224 674 грн 50 коп.(т. 2 а.с. 14-16 заперечення на відповідь на відзив від 18 жовтня 2019 року).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції,встановивши, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 44 490 доларів США та вказана обставина визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву, дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено виконання зобов`язання з надання кредитних коштів на виконання кредитного договору у розмірі 44 490 доларів США.

Щодо доведеності надання банком кредитних коштів у розмірі 5 000 доларів США, то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

Враховуючи положення п.п. 3,6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк Україні», ч.ч. 1, 2 статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.п. 2.1.1, п.5.1., п.5.4., п.5.6., Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (зі змінами та доповненнями), виписка з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, банківські виписки є належним доказом підтвердженням видачі кредиту та операцій за ним (правова позиція викладена в Постанові ВГСУ від 06 квітня 2017 року у справі №905/2009/15).

На підтвердження отримання кредитних коштів, в тому числі, у сумі 5 000 доларів США банком була надана виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , в якій в тому числі відображені суми видачі кредитних коштів, 24 жовтня 2007року - 3 000 доларів США; 04 грудня 2007року - 2 000 доларів США.

Вважаючи виписки не належним доказом надання позичальнику кредитних коштів, суд першої інстанції виходив з того, що виписки по рахунку оформлені з порушенням вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять обов`язкових реквізитів, а позивачем не надано доказів, що саме ці рахунки є кредитними та їх було відкрито відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору від 30 травня 2007 року.

Разом з тим, як вбачається з виписки (т. 1 а.с. 32) там зазначено, що це виписка по рахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 221383770. Цей номер рахунку вказаний у п. 4.1 кредитного договору № 014/1179/81/1330 від 30 травня 2007 року, відповідно до якого позичальнику було відкрито позичковий рахунок НОМЕР_1 для надання кредитних коштів.

У виписці також зазначено ПІБ клієнта - ОСОБА_1 та номер поточного рахунку - НОМЕР_2 , який був відкритий відповідачу відповідно до договору № 014/1179/81/1330 на відкриття та ведення поточного рахунку від 30 травня 2007 року.

Вказана банківська виписка містить штамп Департаменту операційного сервісу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Колегія апеляційного суду вважає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, оскільки такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що позивачем на виконання зобов`язання за кредитним договором було надано відповідачу 49 490 доларів США.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора:

· щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця,наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно Графіку погашення, протягом строку дії кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 30 травня 2027 року;

· щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця,наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне користування кредитних коштів Кредитора та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Відповідно до п. 10.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 12.5 до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що у порушення умов укладеного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 16 821 доларів США 24 центів, що складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 14 975 доларів США 92 центи, відсотків - 1 845 доларів США 32 центів.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитом банком було надано до суду розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2015 року з відображенням інформації про видачу кредиту, плановим погашенням кредиту, фактичним погашенням кредиту, наявністю простроченої заборгованості за кредитом (т.1 а.с. 6-11). Відповідач альтернативний розрахунок до суду не надавав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, оскільки відповідач дану заборгованість заперечує, а на підтвердження їх розміру позивачем надано відповідний розрахунок, який сам по собі не може бути єдиним та безумовним доказом розміру вказаної заборгованості за кредитним договором, крім того, розрахунок викладений незрозуміло та не містить достатніх даних про особу, яка його здійснила, посаду цієї особи, та інші ідентифікуючі дані цієї особи відсутні.

Колегія апеляційного суду не погоджується з цим висновком суду першої інстанції, та вважає, що саме позичальник повинен довести належне виконання ним зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного та в повному розмірі погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору, а отже тягар доказування відсутності заборгованості за кредитним договором покладається саме на позичальника.

Як вбачається в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують належне виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов`язань за кредитним договором.

В судовому засіданні апеляційного суду 11 вересня 2020 року за клопотанням представника відповідача оголошувалася перерва для подання доказів на підтвердження сплати грошових коштів, складання власного розрахунку заборгованості.

В судовому засіданні апеляційного суду 02 листопада 2020 року представниками відповідача на підтвердження виконання зобов`язання за кредитним договором щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами було надано квитанції про здійснення валютно-обмінної операції (купівлю валюти) (19 штук за період з лютого 2008 року по вересень 2014 року).

Жодних доказів сплати за кредитним договором заборгованості у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем, представниками відповідача не надано. Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості визначений позивачем також представниками відповідача не наданий.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/1179/81/1330 від 30 травня 2007 року позичальник ОСОБА_1 (курс НБУ валюти кредиту на дату розрахунку 21,527544) він має такі показники: виплата кредиту; дата планового та/або фактичного погашення; планове погашення з розбивкою на тіло кредиту та на відсотки; фактичне погашення з розбивкою на тіло кредиту, відсотки та пеню; прострочена заборгованість по тілу та відсоткам; кількість днів прострочки; пеня за період прострочки; залишок заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач сплачував заборгованість по тілу кредиту та процентів до 31 жовтня 2014 року, станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 14 975 доларів США 92 центи та відсотками - 1 845 доларів США 32 центів.

В розрахунку зазначена формула розрахунку відсотків та пені та особа яка його виконала, а саме головний експерт департаменту операційного сервісу ОСОБА_3 , розрахунок підписаний представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» Мазурок К.В. та скріплений печаткою банківської установи.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що відповідачем належним зобов`язання за кредитним договором не виконувалося, станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 14 975 доларів США 92 центи та відсотками - 1 845 доларів США 32 центів.

В матеріалах справи наявна вимога про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором № 114-0-0-00/15-38839 від 13 липня 2015 року, разом з тим жодних доказів надсилання вручення вказаної вимоги позивачем не надано. Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що строк виконання основного зобов`язання відповідно до статті 1050 ЦК України позивачем не змінено.

Як вбачається з матеріалів справи позичальник не висував претензій до АТ «Райффайзен банк Аваль» щодо невиконання умов кредитного договору та 19 червня 2012 року уклав додаткову угоди № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої визначено обов`язкові види добровільного страхування позичальником, а також внесено зміни до кредитного договору в частині обсягу відповідальності у разі невиконання (неналежного виконання) своїх зобов`язань позичальником.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільногозаконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п. 1 статті 530 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи ухвалене судове рішення, на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 16 821 доларів США 24 центів, що еквівалентно 362 119 грн 99 коп., та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 14 975 доларів США 92 центи, що еквівалентно 322 394 грн 78 коп., відсотків у розмірі 1 845 доларів США 32 центів, що еквівалентно 39 725 грн 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 5 431 грн 80 коп. та у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 147 грн 70 коп.

Стягувач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (, 01011, місто Київ, вулиця Лєскова, будинок 9).

Боржник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар