№ 201/1677/19
провадження 2/201/334/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів і стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 лютого 2019 року звернулася звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення стягуваних аліментів і стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позивач у своєму позові посилається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину, вона є матір`ю їх сина, а відповідач - батьком. Сімейне життя в подальшому не склалося і шлюб їх було розірвано, майно поділили добровільно, дитина за згодою сторін залишилися мешкати з нею; відповідач утриманням і вихованням цієї дитини регулярно не займався, вона вимушена була звертатися до суду і за її позовом рішенням суду від 13 грудня 2005 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання вказаної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно на утримання дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення суду від 24 березня 2009 року розмір стягуваних з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їх дитини на підставі рішення від 13 грудня 2005 року змінено з 200 грн. на 700 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини. Згідно вказаного рішення відповідач зобов`язаний виплачувати позивачці на утримання їх спільної дитини в названому розмірі щомісяця, рішення набрало законної сили. Зараз матеріальне становище відповідача не покращилося, він має не стабільний і мінливий заробіток, має заборгованість по сплаті аліментів, але закон змінився і він зобов`язаний сплачувати аліменти в більшому розмірі; позивачка працює, їх з відповідачем дитина навчається, хворіє, потребує значних додаткових витрат, коштів не вистачає. Зараз позивачка має скрутне матеріальне становище, фактично у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини відповідач участі не приймає. Просила змінити порядок і спосіб стягнення стягуваних аліментів шляхом зміни розміру стягуваних з відповідача згідно вказаного рішення суду від 24 березня 2009 року аліментів на її користь на утримання їх спільної неповнолітньої дитини та стягувати не 700 грн. щомісячно, а ј частку всіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно до досягнення вказаною дитиною повноліття і стягнути також додаткові витрати на утримання цієї дитини, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та/або його представник в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 128-131 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнав частково, дійсно з позивачкою перебували в шлюбі, мешкали разом і мають двох неповнолітню дитину, він не заперечує проти аліментів, хоче має намір добровільно надавати і надавав матеріальну і іншу допомогу на утримання їх дитини, згоден надавати таку допомогу і за рішенням суду, щоб ці кошти йшли на його дитину, вважає, що він в змозі виплачувати такі аліменти, як просить позивачка, без додаткових витрат, не заперечував проти часткового задоволення позову і розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2000 року, шлюб розірвано рішенням суду. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона є матір`ю їх сина, а відповідач - батьком. Сімейне життя в подальшому не склалося і шлюб їх було розірвано, майно поділили добровільно, дитина за згодою сторін залишилися мешкати з нею; відповідач утриманням і вихованням цієї дитини регулярно не займався, вона вимушена була звертатися до суду і за її позовом рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2005 року по справі № 2-4597/05 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі 200 гривень на місяць, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15 серпня 2005 року до досягнення повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2009 року по справі №2-1404/09 змінено розмір аліментів та з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їх сина у розмірі 700 грн. на місяць, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття.

Відповідач аліменти на утримання сина сплачує нерегулярно, має значну заборгованість. З 2006 року по теперішній час відповідач сплатив аліменти тільки чотири рази, а саме: у 2013 році (800 грн., 77.17 грн. та 17.76 грн.) та у 2018 році (5600 грн.), всього на суму 6494.93 грн. Індексація щомісячної суми аліментів, яка була присуджена в твердій сумі з моменту присудження не проводилася.

На теперішній час, в зв`язку із зміною законодавства України, внесеним Законом України № 2475-УІІІ від 03 липня 2018 року щодо виплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, не відповідає твердій сумі 700 грн., який встановлений судом на дитину. Сума, що встановлена судом, є значно меншою, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Діючим законодавством України прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 01 січня 2019 по 30 червня - 2027 грн., с 01 липня по 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Отже, встановлений судом розмір аліментів у твердій сумі 700 грн. на місяць на теперішній час не відповідає законодавчо встановленої мінімальної сумі аліментів на дитину, що є, як стверджує позивач, порушенням прав дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 5 ст. 183, ч. З ст. 184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно інформації, яка була надана сімейним лікарем КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Беклемеш Н ОСОБА_4 . від 01 лютого 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на диспансерному обліку в зв`язку з хронічним субкомплексованим тонзилітом, хронічним риносинусітом, хронічним гастродуоденитом, доліхоколон, дискенезією жовчо-вивідних шляхів, сколіотичною поставою, варусною деформацією стоп, скривленням носової перетинки, вегето-судинною дистонією. Дитина потребує профілактичного лікування хронічного тонзиліту, риносинусіту, гасторуодениту, ДЖВП, вегето-судинної дистонії - 2 рази на рік, оперативного лікування скривлення носової перетинки в плановому порядку, санаторно-курортного лікування 1 раз на рік у санаторіях гастроентерологічного, ортопедичного та неврологічного профілю та для лікування захворювань верхніх дихальних шляхів. Підлягає курсу ЛФК, масажу 2-3 разів на рік, плавання - постійно. На даний момент дитина приймає за призначенням лікаря невролога такі ліки: гліцин, карбонат, тенотен.

З огляду на зазначене позивач вважає, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, окрім щомісячних аліментів, оскільки такі витрати викликані .особливими обставинами, а саме - станом здоров`я дитини та необхідних додаткових витрат, які спрямовані на постійне лікування хронічних захворювань сина.

Враховуючи наведене позивач вважає, що її неповнолітній син ОСОБА_3 має право на отримання аліментів від свого батька ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає діючому законодавству України на момент звернення з цією позовною заявою.

Зараз матеріальне становище відповідача не покращилося, він має не стабільний і мінливий заробіток, має заборгованість по сплаті аліментів, але закон змінився і він зобов`язаний сплачувати аліменти в більшому розмірі; позивачка працює, їх з відповідачем дитина навчається, хворіє, потребує значних додаткових витрат, коштів не вистачає. Зараз позивачка має скрутне матеріальне становище, фактично у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини відповідач участі не приймає, звернення до відповідача про надання додаткових коштів на утримання дітей ні до чого не призвело. В добровільному поряду спір не вирішено і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно ч.1 ст. 184 якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.2 ст.191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Суд вважає, що стягнення аліментів в зміненому порядку і розмірі потрібно проводити з дня винесення рішення суду, оскільки відповідач надавав і надає матеріальну допомогу позивачці в вигляді аліментів на утримання сина в добровільному порядку за минулий період, хворіє і має скрутне матеріальне становище, свою сім`ю, є заборгованості по аліментам.

Судом встановлено, що при винесенні рішення 24 березня 2009 року при визначенні розміру стягуваних аліментів суд врахував стан здоров`я відповідача (частково) та його сім`ї, матеріальне становище відповідача і дітей на той час, наявність у платника аліментів інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків і інш. та інші обставини, що мають суттєва значення для вирішення спору і стягнення конкретної суми аліментів.

Але зараз дійсно матеріальне становище як позивача, так і відповідача змінилося, останній має не стабільніший заробіток, дохід, також вимоги закону змінилися в бік захисту прав неповнолітніх дітей та збільшення сум на їх утримання при стягненні аліментів, і тому відповідач на теперішній час в змозі сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж раніше, оскільки заборгованості по сплаті стягуваних аліментів він не має.

Відповідно до ст. 7 ст. Закону України «Про державний бюджет» : установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет»: установити у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Посилання відповідача на те, що він і так виплачує аліменти, цікавиться їх дитиною, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки за законом він зобов`язаний утримувати сина, його дитина росте і потребує більше коштів для розвитку і виховання, навчання, лікування, яких відповідач добровільно надає не регулярно. Позивачка потребує додаткових зусиль і коштів для організації життя дитини та її утримання.

Стосовно вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини:

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Встановивши вказані обставини, які підтверджено належними та допустимими доказами, керуючись наведеною нормою права, неможливо дійшти обґрунтованого висновку, що позивач понесла такі фактичні додаткові витрати у конкретній твердій грошовій сумі, де було б вказано які були витрати на лікування дитини та витрати на розвиток музичних чи інших здібностей дитини, а тому з огляду на положення статей 141, 180, 185 СК України не можливо дійти висновку про стягнення половини цих витрат із відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Отже позивач зараз має скрутне матеріальне становище, матеріальне положення відповідача після рішення суду про стягнення аліментів змінилося.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідача з частиною позову, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

Позивач звільнена від сплати судового збору, не сплатила вказане, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Частиною 1 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків.

Отже вказані аліменти і додаткові витрати повинні нести обидва батьки неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищезазначене підтверджено і доведено доказами.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та змінити порядок і спосіб, розмір аліментів, стягуваних з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, Україна, що офіційно не працює та зареєстрований в АДРЕСА_1 : стягнення відбувається на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2009 року на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання однієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2005 року, - з 700 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на ј частку всіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення вказаним сином повноліття на користь матері цієї дитини: ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про зміну порядку і способу стягнення стягуваних аліментів і відкликання виконавчого документу в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 7, 141, 150, 155, 180, 182, 183, 184, 185, 192 Сімейного кодексу України, ст. 15, 16 ЦК України. ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Змінити порядок і спосіб, розмір аліментів, стягуваних з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, Україна, що офіційно не працює та зареєстрований в АДРЕСА_1 : стягнення відбувається на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2009 року на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання однієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2005 року, - з 700 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на ј частку всіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення вказаним сином повноліття на користь матері цієї дитини: ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 28 січня 2020 року.

Суддя