П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року місто Київ

справа № 752/14334/19

провадження №22-ц/824/10560/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М. , за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Київська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченко Ксенією Миколаївною,

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 5 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . На підставі цього факту Другою Київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа.

До спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1 .

На момент смерті спадкодавцю ОСОБА_2 на праві землекористування належала земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Належність цієї ділянки, а також її розміри підтверджуються наданими Києво-Святошинською районною державною адміністрацією архівним витягом з Протоколу № 10 поширеного засідання правління колгоспу «Родіна» с.Хотів, яке відбулося в с.Чапаєвці від 6-10 квітня 1958 року, який закріплює право землекористування зазначеною земельною ділянкою а спадкодавцем; копії акта встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 25 грудня 1993 року та абрис земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування.

На земельній ділянці спадкодавець господарським способом побудував індивідуальний житловий будинок.

Відповідно до технічного паспорту від 27 листопада 2018 року даний будинок збудовано у 1980 році із дотриманням всіх технічних та будівельних норм, відповідно до якого жодна із споруд не є самочинно збудованою.

Нотконторою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на приватний будинок по АДРЕСА_1 з тих підстав, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючи документи про належність майна спадкодавцеві. Також у відмові зазначалося, що на запит нотаріальної контори Київське міське юро технічної інвентаризації надало відповідь про те, що зазначений приватний будинок на праві власності не зареєстрований.

Позивач посилається на те, що виникнення права власності у ОСОБА_2 (спадкодавця) на індивідуальний будинок не залежало від державної реєстрації, адже будинок, прибудова до нього, вбиральня та прибудинкові споруди повністю були збудовані у 1990 році, тобто до набрання чинності ЦК та Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на те, що будинок на праві власності ОСОБА_2 належав на підставі факту його побудови до 1988 року спадкодавцем, а також враховуючи норми Указу від 26 серпня 1948 року, Постанови від 26 серпня 1948 року, лист Державного комітету України з будівництва і архітектури від 23 травня 1999 року, Перелік документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, належним документом, що підтверджує право власності спадкодавця на зазначений будинок є технічний паспорт від 27 листопада 2018 року.

Посилаючись на зазначені обставини, та на підставі ст.ст.1218, 1268, 1296, 392 позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на будинок у порядку спадкування за законом.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 5 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 через представника адвоката Кравченко К.М. подала апеляційну скаргу, в який просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду не відповідає встановленим обставинам. Висновок суду про те, що позивачем не доведено, що її чоловік був законним землекористувачем земельної ділянки, на якій побудовано житловий будинок є необґрунтованим, так як позивачем надано відповідні докази, які підтверджують надання родині ОСОБА_2 земельної ділянки, про що був складений абрис та акт встановлення меж земельної ділянки в натурі. Вважає, що суд однобічно розглянув справу, не в повній мірі з`ясував обставини справи, які мають істотне значення, не надав доказам відповідної оцінки, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Київська міська рада не скористалася.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням, направленим на адресу електронної пошти, з якою адвокатом Кравченко К.М., яка представляє інтереси позивача, направлялися клопотання про відкладення судових засідань, призначених раніше. Причини своєї неявки представник позивача, а також відповідач суду не повідомили, будь-яких заяв про неможливість з`явитися у судове засідання суду не подавали, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Оскільки в судове засідання учасники справи не з`явилися, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Борзна Чернігівської області та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, 10 березня 1976 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, про що складений актовий запис № 399. Після укладення шлюбу прізвище дружині було присвоєно - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер

Відповідно до довідки КП «Голосіївприватсервіс» від 2 червня 2010 року № 400, встановлено, що ОСОБА_2 бу зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 - з 29 грудня 1967 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки КП «Голосіївприватсервіс» № 399 від 2 червня 2010 року, на будинок, загальною площею 51,10 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 - правовстановлюючі документи не оформлені, та в ньому зареєстрований користувач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Доказів на підтвердження фактичного проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.

3 червня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_2 , одна 8 липня 2010 року завідувачем Другою Київською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки, до нотаріальної контори не було подано відповідних правовстановлюючих документів.

Відповідно до копії архівного витягу із протоколу № 10 поширеного засідання правління колгоспу «Родіна» с.Хотів Києво-Святошинського району, яке відбулось в с.Чапаєвці від 6-10 квітня 1959 року, членами правління було ухвалено закріпити землекористування за робітниками та колгоспниками, зокрема, ОСОБА_7 - 0,42 га, а також згідно копії акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 25 грудня 1993 року, в присутності землекористувача ОСОБА_2 було проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Будьяких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був родичем та/або спадкоємцем ОСОБА_7 , за яким в 1959 році було ухвалено закріпити землекористування ділянкою за вказаною адресою, - матеріли справи не містять, як і не містять доказів оформлення ОСОБА_2 належним чином своїх прав на цю земельну ділянку.

Крім того, судом установлено, що відповідно до Інформаційної довідки КМБТІ від 23 червня 2010 року № 24217 (И-2020), станом на 18 червня 2010 року, згідно з даними Реєстру права власності інформація про реєстрацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - відсутня, та станом на 18 червня 2010 року, згідно з даними бюро приватний будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності не зареєстрований.

Відповідно до листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації від 23 жовтня 2018 року № 062/14-13015 (И-2018) встановлено, що за даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , - відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був родичем та/або спадкоємцем ОСОБА_7 , за яким в 1959 році на праві землекористування була закріплена земельна ділянка за вказаною адресою матеріали справи не містять, як і не містять доказів оформлення ОСОБА_2 належним чином своїх прав на цю земельну ділянку, а тому доводи позивача про те, що ОСОБА_2 був законним землекористувачем та земельна ділянка йому належала на праві землекористування є недоведеними. Також, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не був власником будинку, в ньому не був зареєстрований на день смерті, достатні докази належності на праві землекористування спадкодавцю земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, твердження сторони позивача про те, що спадкодавцем було здійснено будівництво цього будинку, однак за життя не було оформлено право власності, стороною позивача не доведені. Крім того, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено набуття спадкодавцем права власності у встановленому законом порядку на житловий будинок, як і не доведено те, що останній за свого життя здійснив будівництво зазначеного будинку, а наданий стороною позивача технічний паспорт на цей будинок лише фіксує наявність та/або відсутність об`єктів нерухомості за вказаною адресою, однак не є доказом того, що будинок зведено саме спадкодавцем та із дотриманням технічних та будівельних норм. Крім того, суд першої інстанції у рішенні зазначив, що спадкодавець був зареєстрований до дня смерті за іншою адресою, доказів, які б свідчили про фактичне проживання спадкодавця у спірному будинку матеріали справи не містять. Окремо суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації прав за спадкодавцем на спірний будинок в порядку встановленому законом, та, що останній за життя звертався до відповідних органів з метою введення його в експлуатацію в порядку, визначеному законом, а питання узаконення самочинно збудованого будинку не входить до компетенції суду.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених судом обставинах і відповідають вимогам матеріального права.

Згідно із ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємя) Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будинок , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_2 , позивачем, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надано. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_2 здійснив будівництво будинку.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст.ст.328, 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає лише з моменту завершення будівництва, прийняття в експлуатацію та державної реєстрації права власності на майно.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: !) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого аказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18 лютого 2020 року № 157/6445 ( з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Будь-яких доказів на підтвердження належності ОСОБА_2 будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , зокрема рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності спадкодавця на будинок, виписки з по господарської книги про те, що будинок належав спадкодавцеві, позивачем не надано.

Складений у 2018 році технічний паспорт не є належним та достатнім доказом що підтверджує право власності саме спадкодавця на зазначений будинок.

Крім того, саме по собі зазначення в акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, що був складений 25 грудня 1993 року, прізвища ОСОБА_2 як землекористувача також не підтверджує набуття останнім права користування земельною ділянкою та право власності на будинок, що на ній розташований.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо недоведеності та безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанції та переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують...

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кравченко Ксенією Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 5 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді Л.Д.Махлай

А.М.Стрижеус