КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/2969/19 Головуючий 1 інстанція - Потабенко Л.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішенняОбухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду зпозовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. В обгрунтування зазначив, що 16.03.2019 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «DaewooLanos», державний номер НОМЕР_1 , по вулиці Каштановій 16 в м. Обухів, Київської області здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21150», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Обухівського районного судуКиївської області від 25.03.2019 року справа №372/1083/19 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ст.124 КУпАП України. Після набрання законної сили вищевказаною постановою позивач звернувся до СКПрАТ СК «ПЗУ України» з вимогою сплатити збитки завдані відповідачем, на що отримав відповідь від 22.04.2019 року вих. № 3355-81, згідно з якою страхова компанія посилаючись на п.12.1. ст.12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має можливості для виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до експертизи страхової компанії розмір збитків становить 1 101,00грн. 18 коп., а франшиза відповідно до полісу відповідача складає 2 000,00грн. Експертиза страхової компанії ґрунтується на тому, що Законом визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу. Оскільки втрата товарної вартості автомобіля є складовою загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, а страховик за законом звільнений від відшкодування її розміру, тому позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоду тапросить суд стягнути з ОСОБА_1 10 618,15 грн. матеріальної шкоди, 5 000,00грн. моральної шкоди, 5 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу,1 536,80 грн. сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкодизадоволеночастково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 8 118,15 грн. матеріальної шкоди, 2 500,00грн. за проведення експертизи, 5 000,00грн. витрат на професійно-правничу допомогу,768,40 грн. сплаченого судового збору, а всього 16 386грн. 55 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилалася на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не з`ясував, яке саме право позивача порушив відповідач, оскільки на момент скоєння ДТП цивільно - правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАт СК «ПЗУ України», а тому у разі настання страхового випадку, страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Позивач звіту про вартість заподіяння йому збитків у сумі 8 118,15 грн до ПрАт СК «ПЗУ України» не подавав, а отримавши лист від страховика відповідача про розмір збитків в сумі 1 101, 08 грн., вважав це відмовою та не оскаржив її, а безпідставно подав позов до винуватця ДТП, що суперечить нормам матеріального права.

Звернув увагу, що розмір збитків позивачу визначено невідомо яким суб'єктом та позивачем не спростовано розмір збитків, який було визначено страховою компанією.

Також вказав, що у порушення норм процесуального прова суд розглянув справу заочно, без належного повідомлення відповідача про розгляд справи, оскільки судову повістку він не отримував.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач та його представник ОСОБА_5 , зазначили, що позивач намагався врегулювати спір з відповідачем у досудовому порядку, проте ОСОБА_1 на зв`язок не виходив, зустрічей уникав. Позивач направив 01.08.2019 року на адресу відповідача вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП, яка сталася за участю автомобілів сторін. Вказана вимога залишена без реакції. Вказали, що показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу, обов`язок по відшкодування якого виникає в особи, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхування цивільно - правоовї відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу вважає безпідставною, а рішення суду просить залишити без змін як законне та обгрунтоване.

У запереченнях на відзив сторони позивача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив за необхідне звернути увагу суду на постанову Верховного Суду від 29 липня 2020 року по справі №276/752/16, оскільки позивач не мав права обирати до кого подавати позов та звертатися до відповідача із даним позовом, а лише до ПрАт СК «ПЗУ України». Надав у розпорядження апеляційного суду страховий поліс на підтвердження зазначеного у апеляційній скарзі та посилається на те, що ліміт суми страхового відшкодування становить 100 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржується, доводів в цій частині апеляційна скарга не містить. Також апелянт не навів у апеляційній скарзі доводів щодо необхідності відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат. А тому законність та обгрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з їх законності та обгрунтованості. Суд дійшов висновку, що вартість збитку заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ 21150», д.н.з. НОМЕР_2 ., внаслідок ДТП підлягає стягненню з відповідача як з винної у дорожньо - транспортній пригоді особи.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки суду є законними та обґрунтованими, вони відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про страхування»договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Згідно ст.25 Закону України «Про страхування»здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, 16 березня 2019 року о 12 год. 00 хв. в м. Обухів, по вул. Каштанова, 26, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos»,державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою та не мав змоги реагувати на всі її зміни, при виїзді з другорядної дороги на головну не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі,в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ21150»,державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, власникам завдано матеріальні збитки.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 25березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Укарїни та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos»,державний номерний знак НОМЕР_1 ,ОСОБА_1 на момент скоєння дорожньо - транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

У подальшому, ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ України» з вимогою сплатити збитки,завдані ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що трапилася 16.03.2019 року.

Листомвід 22.04.2019 року за вих. №3355-81 ПрАТ СК «ПЗУ України» повідомило позивача про те, що страхова компанія відповідно до п. 12.1. ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має можливості для виплати страхового відшкодування, оскільки на підставі Звіту №211336 від 04.04.2019 рокурозмір збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу «ВАЗ21150»,державний номерний знак НОМЕР_3 , становить 1 101 грн. 18 коп., а франшиза відповідно до страхового полісу ОСОБА_1 за №АМ/7707088 за шкоду, заподіяну майну потерпілих складає 2 000 грн. 00 коп.

18 липня 2019 року ФОП ОСОБА_6 було складено звіт №7454 СПД про визначення вартості матеріального збитку, згідно якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ 21150», державний номерний знак НОМЕР_3 , становить 8 118,15 грн.

01серпня 2019 року позивач направив відповідачу вимогу про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, яка була залишена без реагування.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_2 посилався на те, що страховою компанією не виплачено страхове відшкодування у розмірі 1 101, 18 грн., оскільки франшиза відповідно до страхового полісу відповідача склала 2 000,00 грн.

Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1,2 та 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Аналіз ст.1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодуваннявитрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі ст.1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Аналогічний висновок міститься у постановіВерховного Суду від11 грудня2019 року у справі№227/2996/16-ц.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції встановивши, що ПрАТ СК «ПЗУ України» повідомило позивачапро те, що страхова компанія відповідно до п. 12.1. ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має можливості для виплати страхового відшкодування, оскільки на підставі Звіту №211336 від 04.04.2019 рокурозмір збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу «ВАЗ21150»,державний номерний знак НОМЕР_3 , становить 1 101 грн. 18 коп., а франшиза відповідно до страхового полісу ОСОБА_1 за №АМ/7707088 за шкоду, заподіяну майну потерпілих складає 2 000 грн. 00 коп., дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , з вини якого ОСОБА_2 завдано збитків, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним збитки, що фактично є різницеюміж реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу у сумі 8 118,15 грн., що відповідає вимогам ст.1194 ЦК України та узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановівід 11 грудня 2019 року у справі№227/2996/16-ц.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що відшкодування понесених позивачем збитків має здійснюватися виключно страховою компанією, оскільки цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ України» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7707088 з лімітом відповідальності за завдану шкоду 100 000 грн. 00 коп.,франшизою 2 000,00 грн., а вартість матеріального збитку, завданого іншому учаснику ДТП становить 8 118,15, що є меншою ніж ліміт відповідальності страховика, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Таким чином, судом першої інстанції при вирішенні спору правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, заочне рішення суду є законним та обґрунтованим, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року по справі №276/752/16, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у зазначенійскаржником справіта у даній справі, яка є предметом апеляційного перегляду, встановлені різні фактичні обставини.

Безпідсавними є доводи апеляційної скарги щодо неналежності поданого позивачем звіту на підтвердження понесених ним збитків, з огляду на настпуне.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порядку ч.ч. 1,2ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною 1 ст. 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ЦПК України експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги звіт № 7475 про оцінку вартості матеріального збитку від 18.07.2019 року, складеного оцінювачем СПД ФОП ОСОБА_6 , оскільки на підтвердження своїх повноважень останнім до звіту додано копії кваліфікаційного свідоцтва про достатній фаховий рівень підготовки оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача, сертифікат.

Жодних доказів на спростування зазначених у вказаному Звіті висноків відповідачем у розпорядження суду не надано.

Отже, такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції в частині його пергляду апеляційним судом є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

У кожному конкретному випадку суд повинен ретельно оцінити докази й мотиви заявника, уважно вивчити обставини справи та надати мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Суд у своєму рішенні навів достатні мотиви з яких прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задовлення позову.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у відмові у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного заочного рішення в частині оскарження, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати скаржника по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк