Постанова

Іменем України

27 січня 2020 року

м. Київ

справа № 2-1774/2010

провадження № 61-5384св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Гадяцька територіальна громада,

третя особа - Гадяцька державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Прядкіної О. В., Хіль Л. М.,

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Гадяцької територіальної громади, третя особа ? Гадяцька державна нотаріальна контора, про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що її чоловікові, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , була надана в безстрокове користування земельна ділянка для будівництва будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У 1977 році було побудовано будинок за цією адресою. В 1985 році з дозволу міської ради побудовано гараж. Земельна ділянка біля будинку не була приватизована. В грудні 2003 року з дозволу міської ради була побудована і господарська будівля.

Позивач вказувала, що заповіт померлим ОСОБА_2 не посвідчувався. Так як вона на момент смерті проживала з чоловіком за вказаною вище адресою, вела господарство, позивач фактично прийняла спадщину.

Вирішивши оформити спадкове майно, позивач виявила, що не може цього зробити, оскільки не було отримано дозвіл на будівництво та схему прив`язки в КП «Контур», не погоджено будівництво з головним архітектором району. Також в технічному паспорті зазначено, що будівля Д-сарай, побудована самовільно, але згідно технічного звіту - придатна до експлуатації.

Просила визнати право власності на спадкове майно, яке складається з 1/ 2 частини житлового будинку «А-1», літньої кухні «Б», вбиральні «В», гаражу «Г», огорожі № 1 та самовільно збудованого сараю «Д», розташовані в АДРЕСА_1 , що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на 1/2 частину цього ж будинковолодіння, яке їй належить, але відсутні правовстановлюючі документи на неї.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку «А-1», літньої кухні «Б», вбиральні «В», гаражу «Г», огорожі № 1 та самовільно збудованого сараю «Д», розташовані в АДРЕСА_1 , що залишилося після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеного будинковолодіння, яке їй належить, але на яку відсутні правовстановлюючі документи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_2 , як подружжя, який його пережив, судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що 1/2 частина будинковолодіння, розташована в АДРЕСА_1 , є спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 є також і власницею іншої 1/2 частини зазначеного будинковолодіння.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 вересня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 775, 28 грн сплаченого судового збору в апеляційній інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не було залучено до розгляду у справі належного відповідача, а саме спадкоємця першої черги - ОСОБА_5 , що призвело до порушення прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців першої черги після ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг:

11 березня 2019 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 10 вересня 2010 року.

Касаційна скарга обґрунтована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме судом протиправно прийнято та розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка була подана без усіх додатків до неї. До апеляційної скарги не додано копії апеляційних скарг для усіх учасників справи, не додано свідоцтво про народження ОСОБА_5 .

Позивачу не було направлено копії апеляційної скарги, та ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заявниками в апеляційній інстанції не надано належних доказів на підтвердження порушення їх прав. Судом апеляційної інстанції протиправно з порушенням норм статті 83 ЦПК України прийнято як доказ лист виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 13 лютого 2019 року № 03-77/407, що призвело до постановлення протиправного рішення.

Судом апеляційної інстанції не вірно визначено розмір судового збору, який стягнено з позивачки на користь ОСОБА_3 у розмірі 775,28 грн.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано матеріали цивільної справи з Гадяцького районного суду Полтавської області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 6 грудня 1969 року і по день смерті чоловіка.

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності ОСОБА_2 була надана земельна ділянка по АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 11 лютого 1977 року будівництво будинку було закінчено в лютому 1977 року.

Згідно довідки Гадяцької міської ради нумерації спірного житлового будинку ОСОБА_2 було змінено з АДРЕСА_1 .

Рішенням Гадяцької міської ради від 18 грудня 2003 року № 416-173 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво господарської будівлі по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно технічного звіту - висновку № 253 від 31 березня 2010 року житлова будівля - сарай по АДРЕСА_1 придатна до експлуатації.

Відповідно до листа виконавчого комітетом Гадяцької міської ради Полтавської області від 13 лютого 2019 року № 03-77/407 встановлено, що згідно реєстраційних карток станом на 04 березня 2009 року про АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено судами, та вбачається з матеріалів справи на дату смерті ОСОБА_2 в спірному будинку були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Звідси вбачається, що станом на момент смерті ОСОБА_2 був живий його син ОСОБА_5 , який нарівні з позивачем входив до числа спадкоємців першої черги.

Виходячи з зазначеного висновки суду апеляційної інстанції, щодо скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову є правильними та обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції належним чином не встановив вищезазначених обставин та ухвалив рішення за позовом лише до Гадяцької територіальної громади, яка у даному випадку не є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно після ОСОБА_2 .

Як встановлено судами, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася. Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після померлого батька.

Висновки суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення судового рішення в 2010 році не залучив до справи належного відповідача, а саме спадкоємця першої черги - ОСОБА_5 , який на час ухвалення судового рішення був живий, є правильними. Вказане призвело до порушення прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_5 .

Доводи касаційної скарги щодо порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме прийняття апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка була подана без усіх додатків до неї та без копій апеляційних скарг для усіх учасників справи, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Доводи касаційної скарги щодо не направлення судом апеляційної інстанції позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження, не можуть бути прийняті колегією суду до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи. З матеріалів справи вбачається що судом апеляційної інстанцію було направлено позивачу копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги, які повернулися до суду за закінченням встановлено строку зберігання (а.с. 59, 95-96).

Щодо доводів касаційної скарги щодо стягненого з позивачки на користь ОСОБА_3 не вірно визначеного розміру судового збору.

Відповідно до статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Правила вказаної статті передбачають можливість після ухвалення судового рішення у справі усунути в ньому помилки технічного (неюридичного) характеру - описки та очевидні арифметичні помилки. При цьому опискою визнається помилка, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, які мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Отже, позивач не позбавлена права звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про виправлення арифметичної помилки у судовому рішенні, що передбачено статтею 269 ЦПК України, а саме щодо розміру судового збору, який стягнуто з позивачки на користь ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, правильно встановив коло спірних правовідносин та норми матеріального права, які їх регулюють та дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність рішення суду, яким надано належну оцінку всім обставинам справи, аргументи учасників справи перевірено, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статі 400 ЦПК України виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко