КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стужної В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" на рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС", про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ №72-ос від 22.04.2020 року ДСП "Чорнобильська АЕС" про його звільнення з посади провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування ДСП "Чорнобильська АЕС" з 09 червня 2020 року; поновити ОСОБА_2 з 09.06.2020 року на посаді провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування ДСП "Чорнобильська АЕС"; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10.06.2020 року, і по день поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до Наказу № 72-ос від 22.04.2020 року його з 09.06.2019 року звільнено з посади провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування ДСП "Чорнобильська АЕС" у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Вказував, що в жодному із нових штатних розписів, новостворених на ДСП "Чорнобильська АЕС" структурних підрозділів, йому не було запропоновано посади, аналогічної тієї, яку він обіймав до звільнення, або іншої роботи з урахуванням його кваліфікації, освіти та досвіду роботи, в тому числі і на ДСП "Чорнобильська АЕС". В попередженні №105 про скорочення його посади, яке він отримав 16.07.2019 року, йому було запропоновано переведення на одну із вакантних посад, а саме слюсар-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ та переробник радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ і більше жодних пропозицій від відповідача не отримував, хоча йому неодноразово обіцяли знайти відповідну посаду з урахуванням його кваліфікації та досвіду роботи.

Крім того, вказував, що відповідачем при його звільненні не було прийнято до уваги положення ст. 42 КЗпП України та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме його переважне право, як особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 категорія), на залишення на роботі.

При цьому, у порушення вимог ст. 42 КЗпП України, відповідачем не було проведено жодної роботи із визначення продуктивності праці і кваліфікації працівників, що підлягали вивільненню.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 06.10.2020 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 72-ос від 22.04.2020 року ДСП "Чорнобильська АЕС" про звільнення ОСОБА_2 з посади провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування ДСП "Чорнобильська АЕС" з 09.06.2020 року. Поновлено ОСОБА_2 з 09.06.2020 року на посаді провідного інженера ВМтаГЗ/Група транспортного обслуговування ДСП "Чорнобильська АЕС". Стягнуто з ДСП "Чорнобильська АЕС" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2020 року по 06.10.2020 року в розмірі 80 110, 98 грн. без урахування передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів. стягнуто з ДСП "Чорнобильська АЕС" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Стягнуто з ДСП "Чорнобильська АЕС" на користь держави судовий збір в розмірі 2522, 40 грн. (т. 4, а.с. 88-104).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що у період з 27.04.2019 року по 06.06.2019 року позивач був відсутній на робочому місці, що унеможливлювало для відповідача врегулювання подальших трудових відносин з позивачем щодо його переведення на запропоновані йому посади слюсара-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ або переробника радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ. (т. 4, а.с. 108, 109).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.11.2020 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 4, а.с. 116-117).

26.11.2020 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив представника позивача на апеляційну скаргу, вказуючи на обґрунтованість рішення суду просить залишити його без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.12.2020 року справу призначено до розгляду (т. 4, а.с. 138).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 55-о/с від 15.09.2014 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду провідного інженера у відділ аварійної готовності та реагування Державного спеціалізованого підприємства Чорнобильська АЕС в порядку переведення з ДП "Управління забезпечення функціонування об`єктів Чорнобильської АЕС", де працював з травня 1987 року.

За наказом № 171ос віл 12.05.2015 року у зв'язку з реорганізацією ОСОБА_2 був переведений провідним інженером в господарський відділ, а в подальшому, у зв`язку з черговою реорганізацією, ОСОБА_2 згідно з наказом № 472 ос від 24.09.2015 року був переведений на посаду провідного інженера в відділ матеріального та господарського забезпечення з 01.10.2015 року.

Разом з тим, 16.07.2019 року позивачу було вручено повідомлення про скорочення штату працівників від 11.07.2019 року за № 105, в якому йому повідомлено, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та наказу ДСП "Чорнобильська АЕС" від 30.05.2019 року за № 705 "Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів" його посаду було скорочено. Йому було запропоновано переведення на одну із наявних вакантних посад: слюсар-ремонтник 4 розряду ЦЗЕ з оплатою 9 581 грн. + 12% ШУП , робоче місце у зоні відчуження; переробник радіоактивних відходів 6 розряду ЦПРВ з оплатою 11 638 грн. + 4% ШУП , робоче місце у зоні відчуження (оплата згідно з наказом № 801 від 20.06.2019 року). Зазначено, що його рішення щодо переведення, або відмову необхідно викласти у письмовому вигляді (у формі заяви). У разі відмови від переведення на запропоновану посаду з ним буде розірваний трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників) у термін відповідно до чинного законодавства.

Наказом ДСП ЧАЕС від 22.04.2020 року за № 72-ос "Про припинення трудового договору" провідного інженера МВтаГЗ/Група транспортного обслуговування ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади з 09.06.2020 року у зв`язку зі скороченням, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, як вбачається, підставою для звільнення позивача з займаної посади згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України слугували наказ ДСП ЧАЕС за № 705 від 30.05.2019 року "Щодо введення в дію та втрати чинності штатних розписів", попередження за № 105 від 11.07.2019 року, яке позивач отримав 16.07.2019 року.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як передбачено вимогами статті 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Крім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною процесією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.п.18, 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач посилався на те, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України ним було запропоновано позивачеві наявні вакантні посади на підприємстві.

Так, дійсно, як вже зазначалося вище, позивачу разом із попередженням про наступне вивільнення від 11.07.2019 року також було запропоновано наявні вакантні посади, а саме: слюсар-ремонтик 4 розряду Цеху зняття з експлуатації (ЦЗЕ) та переробник радіоактивних відходів 6 розряду Цеху з поводження з радіоактивними відходами (ЦПРВ).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі Звітів про вакансії в ДСП ЧАЕС за період з 22.07.2019 року по 09.09.2019 року, позивач, враховуючи його кваліфікацію, досвід роботи різних посадах та здобуті професії, мав би право претендувати на певні з них, що зазначені у звітах як вакантні, в тому числі: дозиметриста 5-го розряду (КІРО) ЦРБ/ДЕ/ група експлуатації та зняття з експлуатації; дозиметриста 5-го розряду ЦРБ/ДРК ЗО/група контролю майданчика «ОУ», дозиметриста 5-го розряду ЦРБ/Лабораторія ІДК/група вимірювання доз зовнішнього опромінення; інженера з налагодження й випробувань 2 категорія ЕЦ/СРЗАЗДТК/лабораторія спеціальних вимірювань і високовольтних випробувань; майстра з ремонту 1 група РМЦ/ДРтаЕВПМ/ група технічного обслуговування і ремонту механічної частини вантаж, провідного інженера з обліку та зберігання ядерних матеріалів атомної електростанції ВІП PM/група обліку і контролю ядерних матеріалів; електромеханіка з ліфтів 5-го розряду РМЦ/ДРЕУ/група технічного обслуговування і ремонту ліфтів; інженера з охорони праці ВВН/група охорони праці на ЧАЕС, інженера 1-ї категорії РМЦ/ДРтаЕВПМ/група технічного обслуговування і ремонту механічної частини вантаж (Звіти про вакансії в ДСП ЧАЕС станом на 22.07.2019 року, 27.08.2019 року, 02.09.2019 року, 09.09.2019 року.

Крім того, як вбачається зі Звіту про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 16.09.2019 року, в якості вакантних були зазначені посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; інженера з охорони праці Відділу відомчого нагляду; електромеханіка з ліфтів, майстра 1-ї групи Ремонтно - механічний цех.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 08.10.2019 року вакантними були посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; інженера з охорони праці Відділу відомчого нагляду; майстра 1-ї групи, інспектора 1-ї категорії/група технічного обслуговування і ремонту механічних частин Ремонтно - механічний цех.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 16.10.2019 року - вакантні посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; майстра 1 -ї групи РМЦ, електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ЗРФЗ/група технічних засобів охорони.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 22.10.2019 року вакантними зазначені посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; майстра 1 -ї групи РМЦ, електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ВРФЗ/група технічних засобів охорони; електромеханіка з ліфтів РМЦ.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 28.10.2019 року вакантними були посади інженера з налагодження і випробування Електроцех; дозиметриста ЦРБ; електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ВРФЗ/група технічних засобів охорони (т. 1 а.с. 186-187); за Звітом .. станом на 11.11.2019р. вакантними зазначені посади інженера з налагодження і випробування, інженера 1 - ї категорії Електроцех, електромонтера охоронно - пожежної сигналізації 6 розряду ВРФЗ/група технічних засобів охорони, електромеханіка з ліфтів РМЦ, охоронника 3-го розряду ВЗФЗ/команда охорони м. Славутич.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 09.12.2019р. вакантними були посади інженера 2 - ї категорії ЕЦ/СЕ/група зняття з експлуатації і демонтажу устаткування, інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 18.12.2019 року вакантними зазначені посади інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами (т.1 а.с.196-198); інженера СВЯП- , інженера 1-ї категорії 2 група ОУ Електроцех/оперативний персонал, інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами, майстра дільниці/група санітарного прибирання приміщень АПК - 1 та ЗО у АГЦ.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 16.01.2020 року - посади інженера СВЯП - 2, інженера 1-ї категорії 2 група ОУ Електроцех/оперативний персонал, інженера 1-ї категорії, електромонтера ВЗФЗ/група управління автоматизованими системами.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 29.01.2020 року - посада дозиметриста ЦРБ.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 10.02.2020 року - посади інженера 2-ї категорії (з експлуатації) ЕЦ, дозиметриста ЦРБ, майстра дільниці АГЦ.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 20.02.2020 року - посади інженера 2-ї категорії, інженера з ремонту 1-ї категорії, майстра дільниці ЕЦ, дозиметриста ЦРБ, майстра дільниці АГЦ.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 26.02.2020 року - посади інженера з ремонту 1-ї категорії, інженера оперативного 2-ї категорії, майстра дільниці ЕЦ, дозиметриста ЦРБ, майстра дільниці АГЦ.

За Звітом про вакансії в ДСП ЧАЕС згідно штатного розпису станом на 02.06.2020 року вакантними були зазначені посади майстра шляхового/група утримання залізничних колій/Цех поводження відпрацьованого ядерного палива, охоронника 3-го розряду Загону охорони/команда охорони об`єктів зони відчуження, заступника начальника транспортного цеху, інженера з експлуатації машино - тракторного парку 1-ї категорії, інженера з ремонту 2-ї категорії, провідного інженера з організації керування виробництвом, начальника колони №1, начальника колони № 2 Транспортного цеху.

Однак, незважаючи на те, що відповідно до табелів обліку використання робочого часу за липень-вересень 2019 року ОСОБА_2 продовжував працювати за займаною посадою по 14.09.2019 року, жодна з вище перелічених вакантних посад позивачу запропонована не була.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано до суду будь-яких переконливих доказів як в обгрунтування того, що у зв`язку зі скороченням посади позивача його неможливо було перевести за його згодою на іншу роботу на ДСП ЧАЕС, так і в обгрунтування того, що позивач під підпис був ознайомлений з переліком вакантних посад на ДСП ЧАЕС та відмовився від переведення на ці посади.

Посилання апелянта на те, що позивач повинен був скористатися правом самостійного працевлаштування, є безпідставними та необгрунтованими, оскільки обов`язок працевлаштування працівника, який підлягає скороченню, покладено на роботодавця відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України і такий обов`язок повинен виконуватися роботодавцем добросовісно, адже працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.

Щодо доводів апелянта про неможливість врегулювати подальші трудові відносини із позивачем щодо його працевлаштування через тривале перебування останнього на лікарняному, слід зазначити, що, як вже вказувалося вище, позивач після вручення попередження та до 14.09.2019 року продовжував працювати на замайній посаді, а отже відповідач не був позбавлений можливості запропонувати йому вакантні посади, перелік яких наведених у Звітах відповідача про вакансії станом на 22.07.2019 року, 27.08.2019 року, 02.09.2019 року, 09.09.2019 року.

Більш того, відповідач на виконання своїх обов`язків, передбачених вимогами ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, міг за допомогою засобів телефонного зв`язку викликати позивача, який перебував у відпустці з 14.09.2019 року, викликати його до відділу кадрів та ознайомити з наявними вакантними посадами або направити інформацію про їх наявність за місцем його проживання.

У свою чергу, відповідно до статті 9 Конвенції №158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 року, тягар доказування законності підстав звільнення працівника покладається на роботодавця.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд, який у своїй постанові від 23 січня 2018 року по справі №273/212/16-ц вказав на те, що саме відповідач повинен довести той факт, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Водночас, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а саме: не виконано обов'язку по працевлаштуванню позивача, не запропоновано всіх наявних вакантних посад на ДСП ЧАЕС, не встановлено факту неможливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу на цьому ж підприємстві і факту відмови позивача від переведення на іншу роботу, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.06.2020 року по 06.10.2020 року у сумі 80 110,98 грн. без урахування передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів.

При цьому, слід наголосити, що обгрунтовано визначений судом першої інстації розмір середнього заробітку відповідачем фактично визнано, оскільки апеляційна скарга не містить доводів на його спростування.

Крім того, керуючись положеннями ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн., понесення яких останнім підтверджено договором про надання професійної правничої допомоги від 15.07.2020 року, актом виконаних робіт від 29.09.2020 року, рахунком на оплату № 51 від 17.07.2020 року, рахунком на оплату № 56 від 01.09.2020 року та квитанціями про сплату.

За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, спрямоване на захист порушених трудових прав позивача.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Крім того, оскільки суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарг, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з розглядом справи в Київському апеляційному суді (витрати на правничу допомогу), у розмірі 2 500 грн. 00 коп., понесення яких підтверджено договором про надання професійної правничої допомоги від 20.11.2020 року, актом виконаних робіт за договором від 23.11.2020 року, квитанцією № 16 від 23.11.2020 року, актом виконаних робіт від 16.12.2020 року та квитанцією № 14 від 11.12.2020 року.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" - залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС", про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" (місцезнаходження: вул. 77-ї Гвардійської дивізії, 7/1, м. Славутич, Київська область, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська