ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1427/19

Головуючий у першій інстанції - Іващенко А. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/159/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

особа, яка подала скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

оскаржується заочне рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

прізвище судді: Іващенко А. І.; місце ухвалення рішення: м. Новгород-Сіверський; дата складання повного тексу рішення: 11 жовтня 2019 року,

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 28 вересня 2016 року в сумі 12161,84 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 18.08.2019 року вказаної вище заборгованості.

Заочним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції, в порушення приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України, не враховував висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц, відповідно до яких саме по собі посилання позичальника на неознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Зазначало, що оскаржуване рішення суперечить принципу платності кредитного договору та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справу розглянуто судом апеляційної інстанції за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає, оскільки його мотивувальна частина складається з різних та частково суперечливих за своєю суттю висновків Верховного суду, які одночасно не можна застосовувати до спірних правовідносин. Крім того, в мотивувальній та резолютивній частинах судом було зроблено абсолютно протилежні висновки відносно вирішення позову, відтак зазначене рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, як того вимагають приписи ст..263 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлений позов не підтверджується належними та допустимими доказами.

З таким висновком суду першої інстанції у даній справі не може погодитись апеляційний суд, оскільки воно ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з винесенням апеляційним судом постанови про часткове задоволення позову.

З матеріалів справи встановлено, що 28 вересня 2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав їй кредит в сумі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Згідно з розрахунком заборгованості, поданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 18.08.2019 року, відповідачка має заборгованість в сумі 12161,84 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 695,96 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 гривень, пеня за прострочене зобов`язання в сумі 7760,55 гривень, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень в сумі 2650,00 гривень, штраф в сумі 1055,33 грн.

Положеннями ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості, її облік банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості за тілом кредиту та простроченої заборгованості за тілом кредиту, які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника за тілом кредитом.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.09.2016 року за весь спірний період користування кредитними коштами у ОСОБА_1 виникала та частково погашалась прострочена заборгованість за тілом кредиту, що свідчить про часткове виконання позичальницею умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів шляхом внесення щомісячних платежів (а.с. 12-14).

За таких обставин, позивачем у даній справі подано достатні та належні докази на підтвердження наявності між сторонами договірних правовідносин з надання відповідачеві кредиту на кредитну картку та неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про недоведеність факту укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг.

Факт укладення кредитного договору між сторонами у справі та отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, є доведеним.

Водночас, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача одночасно заборгованості за пенею та штрафом (фіксована частина та процентна складова).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, вбачається, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 554/2743/14-ц, зроблено висновок про те, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Оскільки у даній справі окрім заборгованості за простроченим тілом кредиту позивачем було нараховано відповідачеві пені та штрафи за порушення строків виконання відповідачем грошових зобов`язань, зазначені вимоги, як такі, що суперечать положенням ст. 61 Конституції України, підлягають задоволенню лише в частині вимог щодо стягнення 1055,33 грн штрафу та 695,96 грн простроченої суми заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині вимог заявлені поз0овні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», за п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно принципу пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні до суду першої інстанції в сумі 268,94 грн., до суду апеляційної інстанції - в сумі 403,41 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ; ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.09.2016 року в сумі 1751 (одна тисяча сімсот п`ятдесят одну) грн 29 коп., яка складається з 695,96 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1055,33 грн штрафу.

У задоволенні позову товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені в сумі 10 410 грн 55 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ; ) витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в сумі 672 (шістсот сімдесят дві) 35 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: