Ухвала

Іменем України

27 січня 2020 року

м. Київ

справа № 2-95/1998

провадження № 61-1278ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року у складі судді Пікуль В. П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року визнано право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належні їй з дитиною ОСОБА_3 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , 8 800,00 грн до 31 грудня 2000 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду05 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків, а саме звернення до апеляційного суду з мотивованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відмовлено.

14 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК Українинезалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, ОСОБА_2 посилалася на те, що у судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції вона не була присутня, зустрічний позов не подавала, крім того в оскаржуваному рішення прізвище позивача вказано як ОСОБА_2 , тоді як вона - ОСОБА_2 . Також вказувала, що вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_1 злочину - використання підробленого документу, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року.

Разом з цим, заявником не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона дійсно не брала участь в розгляді справи та не була повідомлена про винесення оскаржуваного рішення. Сам факт звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину не свідчить про те, що рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року є підробленим.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 рокуподано ОСОБА_2 більше ніж через 20 років з моменту його ухвалення, останньою не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, не наданого жодних доказів на підтвердження того, що вона не брала участь в розгляді справи у суді першої інстанції,суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова апеляційного суду в прийнятті апеляційної скарги є порушенням права заявника на судовий захист, Верховний Суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Апеляційний суд постановляючи оскаржувану ухвалу, діяв відповідно до норми статті 358 ЦПК України, тому право заявника на судовий захист жодним чином непорушене.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є безпідставними та спростовується змістом оскаржуваного рішення, яке є достатньо обґрунтованими, містять висновки по суті розгляду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик