ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року

м. Харків

Справа № 644/10214/19

Провадження№ 22-ц/818/5010/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 19 826 грн.

Позов мотивований тим, що від подружнього життя з відповідачем вона має спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 листопада 2018 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно рішення суду, після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати з позивачем.

У скарзі ОСОБА_3 зазначає, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не зважає на інтереси дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Згідно рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання в розмірі 1200 грн щомісячно. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, з урахуванням того, що ОСОБА_5 , як зазначає позивач є обдарованою и талановитою дитиною, йому цікаво отримувати набагато більше знань, ніж надає шкільна програма, що в свою чергу вимагає додаткових матеріальних витрат. У зв`язку з цим ОСОБА_4 за контрактом навчається при Центрі довузівської освіти Малий каразінський університет, займається при учбовому центрі комп`ютерних технологій «КІТ», з жовтня 2018 року відвідує язикові курси «Green Country». Крім того, позивач зазначає, що її син має певні проблеми зі станом здоров`я, а саме дитині діагностовано вегето судинну дистонію, було встановлено брекет систему на верхню щелепу, в жовтні 2018 було перенесено ургентну операцію на червній порожнині гострий флегмонізний апендицит. Вищевикладені проблеми зі здоров`ям сина батькові відомі, але він не докладає жодних зусиль, щоб хоч якось допомогти у вирішенні питання оздоровлення та реабілітації дитини. Враховуючи зазначене, позивачу важко самій нести такі витрати, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом в інтересах дитини.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6 в сумі 7550 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Суд, вважає, що позивачем було частково доведено обставини, на які вона посилалась в обгрунтування своїх позовних вимог та доведено понесені нею додаткові витрати на дитину.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась з апеляційної скаргою.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим та таким, яке винесено з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів наявності у дитини здібностей і талантів, які потребують розвитку. Позивач на власний розсуд, без погодження з батьком дитини, прийняла рішення про відвідування дитини мистецьких та навчальних гуртків. ОСОБА_3 не надано доказів щодо виняткових, особливих обставин, які потребують додаткових витрат на це. У зв`язку з цим скаржник вважає, що це звичайні витрати, і вони не можуть компенсуватись в порядку ст. 185 ЦПК України. Підсумовуючи викладене, представник відповідача наголошує на тому, що судом не було повно та всебічно досліджено наявні у справі докази, не було прийнято до уваги заперечення представника відповідача на позов, тому суд дійшов помилкового висновку, що понесені витрати ОСОБА_3 , є витратами, які відносяться до особливих обставин, як передбачено ст. 185 ЦПК України. У зв`язку з цим представник відповідача просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2020 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині задоволення позову, тому в частині відмови у задоволенні позову, рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 02 грудня 2005 року позивач та відповідач уклали шлюб. Рішеннмя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сторони по справі. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачем.

Дитина навчається у 7 класі ЗОШ № 158, закінчив майже на відмінно 6 класів. З 2011 року тренується у «Танцювально цирковій студії «Надежда» при школі № 158. Навчається при Центрі довузівської освіти Малий каразінський університет, займається при учбовому центрі комп`ютерних технологій «КІТ», з жовтня 2018 року відвідує язикові курси «Green Country».

Задовольняючи позов частково, суд врахував наявні в матеріалах справи докази, якими підтверджено фактично понесенні у 2019 році позивачем на навчання дитини у позаурочний час витрати: за навчання у секції «Матиматика» малого Каразінського університету Центру довузівської освіти Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна у сумі 700 грн., зазначене підтверджується довідкою навчального центру від 08.11.2019 р. ( а.с.16) та квитанціями про оплату за навчання від 08.11.2019 року та 09.12.2019 року; за навчання у Центрі комп`ютерних технологій «КІТ» у сумі 5400 грн., зазначене підтверджується довідкою навчального центру від 08.11.2019 р. ( а.с. 18) та квитанцією про оплату за навчання від 19.08.2019 року ( а.с.19); за навчання у школі англійської мови ТОВ « Мережа шкіл Грін Кантрі» у сумі 9000 грн., зазначене підтверджується довідкою з навчального закладу (а.с.17) та товарними чеками від 11.12.2018 року, 25.01.2019 року, 23.07.2019 року та від 02.12.2019 року ( а.с.20), та прийшов до висновку, що сума витрат складає 15 100 грн, а тому половину цих витрат 7550 грн відповідач повинен відшкодувати позивачу.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за №3" роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до статей 81,82 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання дитини, проте, враховуючи надані позивачем докази, апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру додаткових витрат, які повинен відшкодовувати відповідач, оскільки витрати понесені позивачем не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України.

Надані ОСОБА_3 докази не вказують на те, що витрати з навчання англійської мови та відвідування вищевказаних учбових центрів пов`язані з розвитком особливих здібностей дитини. Крім того, позивач на власний розсуд ініціювала участь дитини у зазначених гуртках, без погодження з відповідачем. Усі зазначені факти позивачем свідчать лише про звичний, для сучасного суспільства, режим навчання дитини відповідного віку та не можуть бути розцінені як особливі здібності і таланти, які потребують розвитку.

Таким чином висновки суду першої інстанції, не підтверджені належними доказами, мають характер припущення, що не відповідає зазначеним вище нормам матеріального та процесуального права. В цій частині доводи представника відповідача є слушними та спростовують висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані, оскільки суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, дав неналежну оцінку зібраних доказів, неправильно застосував положення ст.185 СК України.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2020 року, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 в оскаржуваній частині задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 липня 2020 року в частині задоволення позову скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в оскаржуваній частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук