Справа № 161/2773/20 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/1238/20 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Бовчалюк З. А., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Семенюк Ліною Вадимівною, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Повне товариство «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 76 456,20 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у період з 24 листопада 2019 року по 20 грудня 2019 року між сторонами були укладені договори фінансового кредиту та застави, відповідно до яких ОСОБА_1 отримала у позику кошти у загальному розмірі 76 456,20 грн строком на 30 днів, під заклад ювелірних виробів. Станом на день звернення до суду відповідач не виконала свої зобов`язання за договорами не повернула позику. Позивач позбавлений можливості звернути стягнення на заклад, оскільки ювелірні вироби в ході їх перевірки визнані такими, що не містять дорогоцінних металів, за цим фактом проводиться досудове розслідування, ювелірні вироби вилучені поліцією для дослідження. На підставі вищевикладеного позивач, з урахуванням заяви про уточнення позову від 19 червня 2020 року, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 76 456,20 грн, як заборгованість за договорами фінансового кредиту та застави.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» заборгованість за договорами фінансового кредиту та застави №№ ДОН, ДОН, ДОН, ДОН, ДОН, ДОН, ДОН, ДОН, ДОН у розмірі 76 456 (сімдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Повного товариства «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Семенюк Л.В. подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Позивач в позовній заяві вказує, що сума 76456,20 грн це сума кредиту отриманого відповідачкою, проте підставою своїх вимог вказує ст. 16 та ст. 22 ЦК України і вже в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути суму шкоди, заподіяної товариству в розмірі 76456,20 грн. Зазначене відповідач вказав у відзиві на позовну заяву, після чого позивач уточнив позовні вимоги 12.06.2020. Аналізуючи зміст та вимоги заяви про уточнення позовних вимог, вбачається, що дана заява є заявою про зміну підстави та предмета позову, подання якої допускається у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, не пізніше як за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Перше судове засідання призначене на 15.04.2020, а значить позивач пропустив вказаний строк. Представником відповідача подавалось клопотання про зупинення провадження у справі з підстав предбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. За заявою позивача було розпочате кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004997 від 28.12.2019. З обвинувального акту, складеного щодо гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 вбачається вчинення вказаними громадянами кримінальних правопорушень за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України (привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало у її віданні) та ч. 3 ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів), а саме підроблення кредитних договорів, в тому числі, які є підставою для звернення з позовом в даній справі. Також суд першої інстанції відмовив і в призначенні почеркознавчої експертизи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити новее рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що у зв`язку з карантинними заходами, Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» було продовжено і процесуальні строки наведені в ст. 49 ЦПК України, а тому позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог та прийнято судом у належний строк. Згідно ст. 19 ЗУ «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, а отже це право кредитора, а не обов`язок. Позивач правомірно скористався правом щодо обрання належного способу виконання відповідачем договірних зобов`язань та звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договрами. Станом на 24.11.2020 обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0004997 від 28.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191 ч. 3, 358 ч. 3, 358 ч. 4 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 27 ч. 5, 191 ч. 3, 358 ч. 3 КК України знаходиться у суді, де відповідач є лише свідком. Вказує, що суд першої інстанції правомірно відмовив в призначенні почеркознавчої експертизи. З часу відкриття провадження у даній справі до часу ухвалення рішення минуло понад 7 місяців. Клопотання про призначенні експертизи датоване 02.11.2020, що є значно пізніше, як строки встановлені ч. 3 ст. 289 ЦПК України. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До апеляційної скарги відповідачем додано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання: «Чи підписи на договорах про надання фінансового кредиту та застави поставлені від імені ОСОБА_1 безпосередньо виконані ОСОБА_1 ?». Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки предметом спору не є визнання цих договорів недійсними і таких вимог у даній справі не заявлялось.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що між позивачем (кредитодавцем, заставодержателем) та відповідачем (позичальником, заставодавцем) укладені наступні договори про надання фінансового кредиту та застави:

1) від 24 листопада 2019 року №ДОН на суму 3457,00 грн;

2) від 04 грудня 2019 року № ДОН на суму 7000,00 грн;

3) від 04 грудня 2019 року № ДОН на суму 2010,00 грн;

4) від 05 грудня 2019 року № ДОН на суму 18 900,00 грн;

5) від 17 грудня 2019 року № ДОН на суму 9 990,00 грн;

6) від 20 грудня 2019 року № ДОН на суму 13741,10 грн;

7) від 20 грудня 2019 року № ДОН на суму 6705,50 грн;

8) від 20 грудня 2019 року № ДОН на суму 10100,00 грн.

Загальна суму наданої позики за вищенаведеними договорами становить 76 456,20 грн.

Зі змісту вищенаведених договорів слідує, що їх умови є однотипними та передбачають надання кредиту на строк 30 днів із сплатою 12 відсотків за користування кредитом. Крім того умови цих договорів передбачають передачу відповідачем у заклад позивачу ювелірних виробів (ланцюжків, браслетів, каблучки, сережок).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечуються самим відповідачем, станом на день звернення до суду вона не повернула позивачу позику згідно вищенаведених договорів фінансового кредиту та застави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно п. 1.2 «Положення про порядок надання фінансових послуг ломбардами», яке затверджено Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України розпорядженням від 26 квітня 2005 року № 3981 визначено, що ломбард це фінансова установа, виключним видом діяльності якої є надання на власний ризик фінансових кредитів фізичним особам за рахунок власних або залучених коштів, під заставу майна на визначений строк i під процент та надання супутніх послуг ломбарду; фінансовий кредит ломбарду надання ломбардом коштів у позику, забезпечених заставою, на визначений строк та під процент.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 44 Закону України «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заклад застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. За угодою заставодержателя із заставодавцем предмет застави може бути залишено у заставодавця під замком заставодержателя (тверда застава). Індивідуально визначена річ може бути залишена у заставодавця з накладенням знаків, які засвідчують заставу. Правила цього розділу поширюються на тверду заставу у випадках, коли її застосування не суперечить суті відносин заставодержателя з заставодавцем при такій заставі.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціального суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Аналіз наведених правових норм, змісту кредитних договорів дає підстави для висновку про те, що між сторонами спору існують кредитні зобов`язання, виконання яких позичальником забезпечено закладом заставою ювелірних виробів з дорогоцінних металів. У разі порушення боржником зобов`язань щодо повернення кредиту право обрання способу судового захисту передбаченого у такому випадку стягнення суми кредиту, або стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави належить виключно позивачеві кредитодавцеві.

Отже суд першої інстанції, давши вірну оцінку встановленим обставинам справи та зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума кредитної заборгованості за укладеними між ними договорами фінансового кредиту та застави.

Доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття заяви позивача про уточнення позовних вимог, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, так як не ставлять під сумнів законність оскаржуваного рішення і у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 376 ЦПК України не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Крім того, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» було продовжено і процесуальні строки наведені в ст. 49 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про відмову суду першої інстанції в зупиненні провадження з підстав предбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, то станом на 24.11.2020 обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0004997 від 28.12.2019 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191 ч. 3, 358 ч. 3, 358 ч. 4 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 27 ч. 5, 191 ч. 3, 358 ч. 3 КК України знаходиться у суді, де відповідач є лише свідком, а тому вказане не вплинуло б на обов`язки відповідача у відносинах, які розглядються у даній цивільній справі.

Не встановлена об`єктивна неможливість розгляду даної цивільної справи до вирішення справи, яка розглядається в порядку кримінального судочинства. Зібрані докази по справі дозволяли суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про неправомірну відмову в призначенні почеркозначої експертизи є безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Семенюк Ліною Вадимівною, залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді