Постанова

Іменем України

23 січня 2020 року

м. Київ

справа № 2-4679/11

провадження № 61-23201св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) -Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 рокуу складі колегії суддів: Цюри Т. В., Станкевича В. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило: стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16 липня 2007 року в розмірі 26 195,59 доларів США та 2 556,13 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Ощадбанк» посилалося на те, що 16 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк», банк), яке змінило назву на ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1727-н (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 21 150 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісійних винагород з кінцевим терміном повернення 16 липня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 липня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1 (далі - договір поруки), за яким поручитель відповідає перед кредитором в солідарному порядку в тому ж обсязі, що і позичальник. ОСОБА_1 не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 25 серпня 2011 року в нього утворилася заборгованість за кредитним договором у зазначеному вище розмірі. ОСОБА_2 як поручитель також не виконала прийняті на себе зобов`язання, через що заборгованість за кредитним договором слід стягувати з відповідачів у солідарному порядку.

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії та просив: зобов`язати відповідача прийняти належне виконання договору, а саме отримати суму кредиту та проценти, згідно з погодженим графіком погашення кредиту у дати та в сумах, узгоджених до сплати; зобов`язати відповідача списати пеню та відсотки, які нараховані, але не сплачені, за період прострочення кредитора.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що перші платежі (ті, що здійснюються одночасно з укладанням договору) банк прийняв у гривні, згідно з графіком, тому ніяких сумнівів щодо валюти зобов`язання у нього не виникло. Проте в подальшому всупереч умовам договору, банк відмовляється прийняти належне виконання зобов`язання та вимагає у нього сплачувати у валюті суми, набагато більші, ніж ті на які він розраховував, укладаючи договір та які зазначені у графіку погашення кредиту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 24 квітня 2013 року у складі судді Чебан Н. В. позов ПАТ «Ощадбанк» задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк заборгованість за кредитом у розмірі - 26 195,59 доларів США та 2 556,13 грн, з яких: 8 880 доларів США - залишок основного боргу; 8 670 доларів США - прострочений основний борг; 5 275,96 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом; 2 193,40 доларів США - пеня за прострочений основний борг; 1 176,23 доларів США - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 2 040 грн - прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту; 516,13 грн - пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту. Вирішив питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову відмовив.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що позивач довів факт наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 . При цьому суд дійшов висновку про необхідність солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором як з позичальника так і з боржника.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 28 лютого 2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2013 року скасував у частині стягнення з відповідачів пені в розмірі 2 193,40 доларів США за прострочений основний борг та 1 176,23 доларів США - пені за прострочені проценти за користування кредитом і ухвалив у цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні цих вимог. В решті рішення залишив без змін.

Мотивував рішення апеляційний суд тим, що місцевий суд дійшов правильного висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 8 880 доларів США - залишку основного боргу; 8 670 доларів США - простроченого основного боргу; 5 275,96 доларів США - прострочених процентів за користування кредитом; 2 040 грн - простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту; 516,13 грн - пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення місцевого суду в частині стягнення з відповідачів заборгованості за пенею за прострочення основного боргу в розмірі 2 193,40 доларів США та заборгованості за пенею за прострочені проценти за користування кредитом в розмірі 1 176,23 доларів США підлягає скасуванню, оскільки розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (далі -НБУ), що діяла у період, за який виплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов`язано з розміром облікової ставки НБУ, а чинним законодавством України НБУ не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У березні 2017 року ПАТ «Ощадбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ПАТ «Ощадбанк» мотивована безпідставною відмовою апеляційного суду в солідарному стягненні пені визначеної у доларах США, як це передбачено кредитним договором та вимогами закону. Сума пені зазначена у позовній заяві не заперечувалася відповідачами ні в суді першої інстанції ні доводами апеляційної скарги, а суд апеляційної інстанції не досліджував питання про нарахування розміру пені.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справу № 2-4679/11 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 16 липня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк», яке змінило назву на ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 21 150 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом та комісійних винагород з кінцевим терміном повернення 16 липня 2014 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 липня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1 (далі - договір поруки), за яким поручитель відповідає перед кредитором в солідарному порядку в тому ж обсязі, що і позичальник.

ОСОБА_1 не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 25 серпня 2011 року виникла заборгованість в загальному розмірі 26 195,59 доларів США і 2556,13 грн, з яких: 8 880 доларів США - залишок основного боргу; 8 670 доларів США - прострочений основний борг; 5 275,96 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом; 2 193,40 доларів США - пеня за прострочений основний борг; 1 176,23 доларів США - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 2 040 грн - прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту; 516,13 грн - пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Зі змісту доводів касаційної скарги вбачається, що рішення апеляційного суду фактично оскаржене в частині відмови у стягненні з відповідачів пені в розмірі 2 193,40 доларів США за прострочений основний борг та 1 176,23 доларів США - пені за прострочені проценти за користування кредитом, а тому перевіряється Верховним Судом лише в цій частині.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, Верховним Судом установлено неправильне застосування норм матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом пунктів 5.1, 5.2 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф). За порушення взятих на себе зобов`язань із повернення основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.

За змістом статті 1 Закону України «Про Національний банк України» облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів.

Облікова ставка визначається НБУ в процентах річних.

Отже, сторони договору визначили пеню у процентах, розмір яких встановлюється на певні періоди НБУ щодо облікової ставки, і такий розмір пені є змінюваним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (пункт 47).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України наведеному в постанові від 15 травня 2017 року в справі № 6-211цс17 та постанові Великої Палати Верховного Судувід 12 грудня 2018 року в справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18).

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачів пені в розмірі 2 193,40 доларів США за прострочений основний борг та 1 176,23 доларів США - пені за прострочені проценти за користування кредитом, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що незалежно від визначеної сторонами валюти зобов`язання (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є виключно національна валюта України - гривня. Крім того, дійшовши вказаного висновку та відмовивши у стягненні пені визначеної у іноземній валюті апеляційний суд не навів жодного висновку про неможливість стягнення пені у гривні.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, в той же час як апеляційний суд помилково скасував обґрунтоване рішення районного суду в оскаржуваній частині.

Враховуючи наведене, обґрунтованими є доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення з відповідачів пені в розмірі 2 193,40 доларів США за прострочений основний борг та 1 176,23 доларів США - пені за прострочені проценти за користування кредитом, рішення апеляційного суду в частині вирішення вказаних вимог відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ПАТ «Ощадбанк» сплатив судовий збір в розмірі 2 184 грн, які підлягають стягненню з відповідачів (по 1 092 грн з кожного) на його користь.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені в розмірі 2 193,40 доларів США за прострочений основний борг та 1 176,23 доларів США - пені за прострочені проценти за користування кредитом скасувати, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2013 року в частині вирішення зазначених вимог залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» по 1 092 (одна тисяча дев`яносто дві) грн з кожного судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
Є. В. Краснощоков В. П. Курило