Провадження № 22-ц/801/252/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 рокуСправа № 127/15811/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Федчишеним С.А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складалася із грошових вкладів, які зберігаються на рахунках Ощадбанку України та квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що спадкоємцем за законом був його батько - ОСОБА_3 , який помер та за життя прийняв спадщину, однак не оформив спадкових прав, тобто не отримав правовстановлюючого документа. Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 не відкривалась.

ОСОБА_1 зазначає, що не міг у встановлений строк прийняти спадщину, так як його батько виїхав до Німеччини більше 15 років тому.

Протягом багатьох років він шукав свого батька та здійснював ряд заходів по його розшуку, однак лише 08.01.2019 ОСОБА_1 стало відомо, що батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Дайсбург (Німеччина).

Після чого позивач звернувся до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у прийнятті заяви йому було постановою відмовлено, так як ним було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що він не знав про смерть свого батька, у визначений ЦК України строк не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому позов визнала та не заперечувала проти його задоволення та зазначила, що не заперечує щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки ОСОБА_1 не претендує на її частку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В якості основного доводу скаржник посилається на те, що в нього були поважні причини, які перешкоджали звернутися до відповідної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і які суд помилково вважав такими, що не дають право на отримання додаткового строку. Також суд не дав правової оцінки тій обставині, що відповідач визнала позов.

Правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу учасники судового розгляду не скористались.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає, оскільки є незаконним та необґрунтованим.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 15.07.2016 (а.с. 13). Дана обставина сторонами не заперечується.

Квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 , спадкоємцем якої за законом був батько позивача ОСОБА_3 , який своєчасно подав заяву про прийняття спадщини, але відповідне свідоцтво не отримав.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що слідує з листа МЗС № 71.ВАВ/19-571/1-2828-18 та апостилізованого свідоцтва про смерть (а.с. 15-18).

Після смерті батька позивача відкрилась спадщина, яка складалася із грошових вкладів, що зберігаються на рахунках Ощадбанку України та квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Спадкова справа до майна померлого не відкривалася.

Постановою Третьої Вінницької державної нотаріальної контори від 10.04.2019 № 681 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як ним було пропущено шестимісячний строк для прийняття такої (а.с. 11).

Як вбачається із матеріалів справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 діда позивача ОСОБА_3 , було заведено спадкову справу № 353/2008 (а.с. 56-82).

До державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася двоюрідна сестра позивача - відповідач ОСОБА_2 (а.с. 72 зв.бік).

Відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_4 на 2/3 частки вказаної квартири.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2016 відповідач отримала після смерті свого діда ОСОБА_3 успадкувала 1/6 частки квартири за законом за адресою АДРЕСА_1 на (а.с. 81).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, свій висновок мотивував тим, що позивачем не доведено наявність об`єктивних, непереборних та поважних причин, які перешкоджали йому звернутися із заявою про прийняття спадщини з дня її відкриття у шестимісячний строк. Оскільки, як зазначив суд, відсутність інформації про смерть спадкодавця, не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

З таким висновком не погоджується апеляційна інстанція, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження заявлених позовних вимог та вказують на поважність причин пропуску такого строку.

За змістом частин першої, третьої статті 1268, частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець за заповітом чи за законом, який постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має право прийняти спадщину, для чого він особисто повинен впродовж зазначеного строку подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1)тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 та від 10 січня 2019 року у справі № 205/8697/16-ц.

Разом з тим, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7судам роз`яснено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначив, що не мав об`єктивної можливості звернутись із заявою до нотаріальної контори через те, що його батько більше 15 років тому виїхав на постійне місце проживання до іншої країни, тому позивач не володів жодною інформацією стосовно місця перебування свого батька, та чи живий він чи ні, весь цей час включно до 08.01.2019.

Судом встановлено, що шестимісячний строк з часу відкриття спадщини закінчився 12 квітня 2014 року.

Тобто для вирішення спору суд повинен перевірити та з`ясувати фактичні обставини, які існували з часу відкриття спадщини і до закінчення шестимісячного строку, зокрема до 12.04.2014, і які б вказували на поважність причин пропуску строку позивачем для прийняття спадщини.

Відтак ці обставини мають правове значення для правильного вирішення спору.

Так, ОСОБА_1 протягом багатьох років шукав свого батька та цікавився його долею, оскільки не володів інформацією щодо місця перебування його.

Тому позивач здійснював ряд заходів по розшуку батька, а саме:

- у січні 2015 року - по лінії 102, повідомляв органи поліції про розшук батька;

- в березні 2015 звертався з заявою про розшук спадкодавця до Барського відділення поліції;

- восени 2015 року за адресою сусідами складено акт про відсутність ОСОБА_3 за даною адресою (а.с. 19-20);

- 06.02.2018 отримано відповідь на адвокатський запит від Одеського національного університету ім. І.І. Пирогова, про те, що ОСОБА_5 навчався у даному закладі з 31.08.1981 по 30.06.1985 р.р. На день звернення актуальної відомості про місце знаходження відсутні (а.с. 21);

- 12.01.2018 отримано відповідь на адвокатський запит від Вінницької обласної клінічної лікарні ім. І.І. Пирогова про те, що ОСОБА_5 працював у даному закладі на посаді водія гаражу з 21.04.1997 по 19.04.1999 р.р., на день звернення актуальні відомості про місце знаходження відсутні (а.с. 22);

- 12.01.2018 отримано відповідь на адвокатський запит від Вінницького державного педагогічного університету про те, що ОСОБА_5 навчався у даному закладі у період з 01.09.1978 по 20.10.1981 р.р., на день звернення актуальні відомості про місце знаходження відсутні (а.с. 23);

- 26.04.2018 отримано відповідь на адвокатський запит від Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №24088-16.3.-34 про те, що актового запису про реєстрацію смерті гр. ОСОБА_6 не виявлено (а.с. 24);

- 24.05.2018 до департаменту Консульської служби МЗС України було направлено заяву про витребування документів з-за кордону;

- 09.07.2018 позивач звернувся до органів поліції з заявою про розшук батька. Дана заява зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції № К/1829 та у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення правопорушення за № 1829, після чого було внесено відомості в ЄДРСР №0002883 від 10.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України (а.с. 26);

- в листопаді 2018 року позивач до Вінницького міського суду Вінницької області подав заяву про оголошення фізичної особи померлою.

Після чого листом ОСОБА_1 повідомлено, що батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Дайсбург (Німеччина) (а.с. 15-18).

Отже, наведені вище докази вказують та підтверджують те, що позивач об`єктивно не знав про місцезнаходження та про смерть спадкодавця, зазначені обставини позбавили позивача можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому на переконання колегії суддів, це є поважною причиною пропуску цього строку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені причини пропуску строку є достатньою підставою для надання додаткового строку у відповідності до приписів ч.3 ст. 1272 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду ОСОБА_1 доведено факт, що упродовж строку з жовтня 2013 року по січень 2019 року у нього були поважні причини неможливості подання заяви про прийняття спадщини, а саме необізнаність про місце перебування та смерть свого батька.

Окрім цього апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тому, що відповідач визнала позов та не претендує на спадкове майно позивача.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач подала заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги та зазначила, що вона 05.07.2016 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого діда ОСОБА_3 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на 1/6 частки. Також отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_4 на 2/3 частки вказаної квартири. Враховуючи вказані обставини відповідач не заперечує щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки ОСОБА_1 не претендує на її частку квартири.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд належним чином не відреагував на заяву відповідача, продовжив судовий розгляд, не вирішив питання, чи визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При цьому всупереч ч.4 ст. 206 ЦПК суд першої інстанції не постановив ухвалу про відмову у прийнятті заяви про визнання позову та продовжив розгляд справи.

На вказані обставини справи суд належної уваги не звернув, порушив норми процесуального права та дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції неповно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належної правової оцінки, внаслідок чого ухвалив незаконне й необґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси іншого спадкоємця.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини справи, його висновки не відповідають її обставинам, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк в один місяць з дня набрання постанови законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 січня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало