Справа № 715/1691/20
Провадження № 2/715/499/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Григорчака Ю.П.

секретар судового засідання Ткач О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Глибока цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В позові вказує на те, що 28.08.2005 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей. Рішенням Глибоцького районного суду від 22.05.2019 року їхній шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме будинку за адресою АДРЕСА_1 . Вищевказане спільне майно вона з відповідачем побудувала в зареєстрованому шлюбі, будівництво здійснювалося нею та відповідачем за власні заощадження, починаючи з 2005 року. Так, вона працювала в Карапчівському ліцеї ім. М. Емінеску Глибоцького району Чернівецької області, а пізніше у Карапчівській сільській раді Глибоцького району Чернівецької області, відповідач працював по найму. Спірний будинок в експлуатацію не зданий, але він повністю завершений будівництвом і придатний для проживання в ньому. У будинку є необхідні для життя меблі, побутова техніка. Введення спірного об`єкту нерухомого майна в експлуатацію не відбулося з вини відповідача, так як останній є власником земельної ділянки на якій розташоване спірне майно. Оригінал державного акту на право власності не землю знаходиться у нього. Відповідач навмисно не бажає здавати спірне нерухоме майно до експлуатації та провести належним чином державну реєстрацію. Зважаючи на вищевикладене, просить суд визнати за нею, шляхом поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , залишивши іншу 1/2 частину у власності ОСОБА_2 , а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати сплаченого нею судового збору.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак від її представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 28.08.2005 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22.05.2019 року вищевказаний шлюб розірвано.

Від даного шлюбу народилося двоє дітей : ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відповідно.

Згідно державного акту серії ЯД №119927 ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житилового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області.

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою в АДРЕСА_1 , до складу майна входить житловий будинок літ. «А», 2009 року побудови, загальною площею 164,8 кв.м., в тому числі житловою площею 91,8 кв.м., колодязь №1 огорожа №2-4. Разом з тим, в технічному паспорті наявна відмітка про проведене технічне обстеження житлового будинку, що вказує на самочинність проведеної забудови. При цьому позивачем до матеріалів справи не надано ні дозволу на виконання будівельних робіт, ні проекту будівництва.

Висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 14.02.2020 року підтверджується, що будівництво житлового будинку літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані у будинковолодінні в АДРЕСА_1 проведено з дотриманням державних будівельних, протипожежних, санітарних норм їх експлуатація за призначенням можлива.

Як вбачається із довідки №85 від 21.01.2020 року, виданої Карапчівським старостинським округом №1 Йорданештської сільської ради Карапчівської ОТГ Глибоцького району Чернівецької області, земельна ділянка площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою с. Карапчів Глибоцького району Чернівецької області та належить ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 до складу сім`ї останньої входить ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України майном є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 61-44133св18 та від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц, провадження № 61-39287св18.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, в яких позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та не зазнаючи конкретно визначеного майна, права на яке вона бажає захистити в судовому порядку, остання таким чином намагається фактично здійснити поділ самочинно збудованого майна, а тому обраний ОСОБА_1 спосіб захисту свого права є неналежним.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Суддя: