Дата документу 24.01.2020 Справа № 554/201/20
Провадження №2/554/699/2020
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2020 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши позовну заяву заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Професійно-технічного училища №31 м.Полтава до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся в суд із заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Професійно-технічного училища №31 м.Полтава до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Професійно-технічного училища №31 м.Полтава заборгованість по сплаті оренди кімнати державного житлового фонду №22 та комунальних послуг в сумі 30871,54 гривень.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд не знаходить достатніх підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в даній справі з огляду на таке.

Здійснення прокурором представництва законних інтересів держави в суді регламентовано пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Позовна заява про стягнення заборгованості по сплаті оренди кімнати державного житлового фонду №22 та комунальних послуг подана прокурором в інтересах держави в особі Професійно-технічного училища №31 м.Полтава.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав нерухоме майно №191631225 від 05.12.2019 року, будинок Професійно-технічного училища з гуртожитком загальною площею 4448,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить Державі Україні в особі Міністертва освіти і науки України, на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 20.12.2007 року, та перебуває в оперативному управлінні Професійно-технічного училища №31 м.Полтава.

Відповідно до типового договору від 30.11.2004 року, ПТУ №31 м.Полтава передає ОСОБА_1 в користування житлову кімнату в гуртожитку АДРЕСА_2 , загальною площею 22,6 кв.м. В порушення вимог договору відповідач своєчасно не вносила плату за користування житловою площею, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 30871,54 гривень.

Відповідно до п.2.1,2.2,2.6 Статуту, ПТУ №31 м.Полтава є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, штампи, печатки із своїм найменуванням, в тому числі із зображенням Державного Герба України; училище має право укладати цивільно-правові угоди.

Таким чином, ПТУ №31 м.Полтава має достатню цивільну правоздатність щодо самостійного звернення до суду з метою стягнення заборгованості з відповідача в примусовому порядку.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор вказує, що ПТУ №31 м.Полтава, як сторона договору, не вжив заходів щодо стягнення заборгованості зі сплати оренди та не звернувсь до суду з відповідним позовом, що означає невиконання уповноваженим суб`єктом своїх повноважень у спірних правовідносинах, що є підставою для звернення Полтавської місцевої прокуратури до суду в інтересах держави в особі ПТУ №31 м.Полтава.

Прокурор також зазначає, що цей позов подано заступником керівника Полтавської місцевої прокуратури з метою захисту інтересів держави, оскільки фактично безоплатне використання житлової кімнати державного житлового фонду завдає шкоди інтересам держави у вигляді ненадходжень коштів на рахунок ПТУ №31 м.Полтава, який є державним закладом освіти та фінансується за рахунок державного бюджету.

Проте, подана прокурором позовна заява має характер боргових зобов`язань по сплаті оренди кімнати державного житлового фонду №22 та комунальних послуг.

Разом з тим, прокурор у своїй заяві просить про стягнення заборгованості по сплаті оренди кімнати державного житлового фонду №22 та комунальних послуг і питання щодо неправомірності у використанні цього житла відповідачем у цій позовній заяві не ставилося.

Крім того, у своїй позовній заяві прокурор посилається на ту обставину, що ПТУ №31 м.Полтава не вжито заходів щодо самостійного звернення до суду з метою стягнення заборгованості, у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, так як фінансування статті видатків, по якій здійснюється сплата податків, зборів та обов`язкових платежів до бюджету у 2017-2019 році не проводилось.

Однак, на думку суду, доданий до позовної заяви лист-відповідь №388 від 22.11.2019 року, у якому директор ПТУ №31 м.Полтава зазначає, що через відсутність коштів, у тому числі коштів для сплати судового збору, ПТУ №31 не звертається та не буде звертатися до суду з приводу стягнення заборгованості, не є достатньою підставою для представництва прокурором в суді саме інтересів держави в розумінні частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», за змістом якої прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у виключних випадках.

Участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована. Не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді спору.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Саме лише посилання прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття позовної заяви про стягнення заборгованості до розгляду недостатньо. В такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Саме таку правову позицію з приводу підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді висловив Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 року по справі № 922/901/17.

Прокурор, звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості в інтересах держави в особі Професійно-технічного училища №31 м.Полтава таких належних доказів не надав, як і не надав жодного доказу неспроможності або інших об`єктивних причин неможливості самостійного здійснення цією особою представництва інтересів держави в суді.

Сукупний аналіз положень частини 3 та частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дають підстави для висновку, що наявність належних доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб`єкта владних повноважень є обов`язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд заяви прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності) відповідної сторони процесу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.03.2018 року у справі № 922/1361/17, від 10.05.2018 року у справі № 918/323/17, від 20.03.2019 року у справі № 456/4668/15-ц, відповідно до яких з`ясуванню судами підлягає питання дотримання прокурором вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення прокурора до суду з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Оскільки прокурор належним чином не обґрунтував, у чому саме полягає порушення інтересів держави, за захистом яких він звернувся до суду; не надав доказів, якими підтверджується наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Професійно-технічного училища №31 м.Полтава як суб`єкта владних повноважень та дотримання порядку звернення до суду, передбаченого частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», суд доходить висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу.

Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року).

Суд наголошує, що Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Аналогічним висновкам дійшов Верховний Суд у ухвалі від 19.07.2018 року при розгляді справи № 822/1169/17.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 403 ЦПК України право відступити від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах належить лише суду, який розглядає справу в касаційному порядку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд вважає, що позов заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області необхідно залишити без розгляду, так як позивачем не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором та не надано суду достовірних доказів, які б давали прокурору виключне право на представництво інтересів держави в судовому порядку у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129,131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 2,10,11,12,81,257,259,260,263 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Професійно-технічного училища №31 м.Полтава до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення ухвали.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Октябрський районний суд м.Полтави до Полтавського апеляційного суду.

Суддя: А.М.Чуванова