Справа номер 483/1497/19
Провадження номер 22-ц/812/102/20 Головуючий суду першої інстанції - Казанлі Л.І.
Категорія 47 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі представника відповідача - Чебана В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року, ухвалене об 11 год.04 хв. під головуванням судді Казанлі Л.І. в приміщенні суду в м.Очаків Миколаївської області, повний текст якого складено 12 листопада 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ в Очаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про розірвання договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила до ТОВ «Очаківський райагрохім» вказаний позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №062136 від 12.08.2005 року належить земельна ділянка площею 0,85 га із кадастровим номером :01:000:1035 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. На час отримання її у власність на вказаній ділянці були розташовані багаторічні насадження - виноградники.

24 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 20 років.

У 2019 році позивачу стало відомо, що орендар самовільно викорчував належні їй багаторічні насадження (виноградники), чим суттєво порушив умови договору.

У зв`язку з вказаним позивач звернулася до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди. Однак, відповідач їй у цьому відмовив.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила з метою захисту її прав розірвати договір.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначав, що на належній позивачу земельній ділянці знаходилися кущі винограду, які належали йому на підставі договору купівлі-продажу. Їх корчування було здійснено на підставі акту про списання, оскільки кущі винограду, стовпчики та шпалери знаходилися у незадовільному стані. Надалі на земельній ділянці були засіяні зернові культури, вирощування яких не виходить за межі цільового використання земельної ділянки, яким є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 0,85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, укладений 24 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Очаківський райагрохім», зареєстрований у відділі Держкомзему в Очаківському районі Миколаївської області за №001905.

З ТОВ «Очаківський райагрохім» на користь позивача стягнуто судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення мотивоване тим, що разом з отриманням у власність земельної ділянки власник отримала у власність і розташовані на ній багаторічні насадження, а тому розпорядження виноградниками без згоди їх власника, є незаконним.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Очаківський райагрохім» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що судом першої інстанції неправильно оцінено наявні у матеріалах справи докази, а також розтлумачено норми матеріального права, зокрема щодо питання володіння багаторічними насадженнями. Товариство на законних підставах придбало виноградники, а тому може ними розпоряджатися. Використання земельної ділянки здійснюється орендарем у відповідності до її цільового призначення, встановлені щодо неї обмеження не порушувалися. Викорчовування виноградників було здійснено з метою поліпшення стану земельної ділянки. За такого, відсутні підстави для розірвання договору. Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «Очаківський райагрохім» просило задовольнити його апеляційну скаргу.

Позивачем через представника подано відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлена позиція щодо законності на обґрунтованості рішення суду, і у зв`язку з цим відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №062136 від 12.08.2005 року є власником земельної ділянки площею 0,85 га із кадастровим номером :01:000:1035 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області.

На вказаній земельній ділянці були розташовані багаторічні насадження - виноградники, що жодною з сторін не заперечувалося.

24 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Очаківський райагрохім», правонаступником якого є відповідач, укладено строком на 20 років договір оренди вищезазначеної земельної ділянки із розташованими на ній багаторічними насадженнями, який зареєстровано цього ж дня у Відділі Держкомзему в Очаківському районі Миколаївської області за №001905.

У пункті 22 вказаного договору сторони передбачили, що поліпшення стану земельної ділянки може бути здійснено тільки за письмовою згодою з орендодавцем земельної ділянки.

05 червня 2009 року між СЗАО «Ольвія» (Продавець) та ВАТ «Очаківський райагрохім» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу виноградників і саду, які зазначені у Додатках №1 та №2 до Договору. Індивідуалізації земельних ділянок ні договором, ні додатками не передбачено, а отже визначити чи стосується цей договір спірної ділянки не можливо.

Доданий до договору Додаток №3 зі списком ділянок з виноградниками не є частиною вказаного договору, бо про нього не має посилання в його умовах.

Згідно з актом списання виноградних насаджень, який не містить дати його складання, комісія ТОВ «Очаківський райагрохім» провела обстеження виноградних насаджень, в ході якого було встановлено, що насадження 1980 року висадки, площею 50 га, кількістю 42 556 кущів, сорту Ркацителі знаходяться у незадовільному стані (зрідженість 70%, середня врожайність 30ц/га, стара прогнила шпалера, багато кущів від старості перейшли в дичок). Комісією було вирішено списати виноградні насадження, зазначені у Додатку №1, у томі числі розташовані на земельній ділянці, яку товариство орендувало у позивача.

Позивач зверталася до відповідача з вимогою про розірвання договору. Однак 12 квітня 2019 року їй було у цьому відмовлено.

Статті 179, 183 ЦК України регламентують, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з частиною першою статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із положеннями частин другої, третьої статті 22, статті 19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 79 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання державного акту) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до п.27 Державних стандартів 26640-85 «Землі. Терміни та визначення», затверджених постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 28.10.1985 р. №3453, які діяли на час отримання у власність спірної земельної ділянки, виноградники відносяться до багаторічних сільськогосподарських насаджень.

Враховуючи викладене, у правовідносинах що склалися, багаторічні насадження - виноградники не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельних ділянок, на яких вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Вони належать власнику земельної ділянки, на яку видано державний акт на право власності.

Таким чином, 12 серпня 2005 року, отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 отримала право приватної власності як на земельну ділянку, так і на розташовані на ній багаторічні насадження - виноградники.

Посилання відповідача на те, що виноградники були придбані ним за договором купівлі-продажу від 05 червня 2009 року, не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не відповідають вимогам закону.

Згідно з ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватися у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частина 1 статті 32 зазначеного Закону України визначає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтями 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, закон пов`язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв`язку з невиконанням сторонами обов`язків, передбачених укладеним між ними договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 24 Закону України «Про оренду землі» надає право орендодавцеві вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Стаття 25 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.

Згідно з ст.773 ЦК України, яка розташована у §1. Загальні положення про найм (оренду) Глави 58 Найм (оренда), наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на встановлені фактичні обставини та з урахуванням положень законодавства стосовно врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зміна стану земельної ділянки, переданої у найм відповідачу, без згоди наймодавця істотно порушила умови договору між сторонами, що тягне за собою розірвання договору оренди землі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 29 січня 2020 року.