ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7206/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 ОСОБА_1 звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3 , зареєстрований 04.08.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 434 та встановити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Позовна заява обгрунтована тим, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2012. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 . Сімейне життя з відповідачкою не склалося, оскільки вони різні за характерами та мають різні погляди на життя, у тому числі на сімейні обов"язки по відношенню один до одного та щодо виховання дитини. Вони повністю втратили почуття любові та поваги один до одного, а з початку червні 2019 відповідач взагалі стала проживати окремо. Ведення спільного господарства та шлюбні відносини між ними повністю припинилися, сім"я розпалася, шлюб існує лише формально. Майнового спору у них щодо поділу майна немає. Відповідач не заперечувала, що після розірвання шлюбу дитини залишиться проживати разом з батьком, але підписати угоду про участь у вихованні та встановлення місця проживання дитини відмовилась. Донька весь час з народження проживає в двокімнатній квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі створені умови для її проживання, навчання та розвитку, донька має свою окрему кімнату з необхідними меблями та обладнанням для комфортного життя. Батько має стабільний дохід та забезпечує дитині достатній рівень життя. Відповідач власного житла не має, тому не взмозі створити належні умови для дитини. Саме тому вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з ним.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2020 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Позивач також пояснив, що коли дружина його покинула та змінали місце проживання, між ними було досягнуто згоди що дочка буде проживати разом з батьком. Мати зустрічається з дитиною в обумовлені дні 3 - 4 рази на тиждень.

Відповідач у судовому засіданні щодо розірвання шлюбу не заперечувала, а також зазначила про те, що вона згодна, щоб донька проживала разом з батьком, оскільки вона не має свого житла, проживає в орендованій квартирі, у неї відсутнє постійне місце роботи та мінливий дохід. За домовленістю з позивачем, вона приймає участь у вихованні дитини та ними визначені дні зустрічі з донькою.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Служби, направив висновок про визначення місця проживання дитини та акт обстеження умов проживання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04.08.2012 року уклали шлюб (а. с. 9).

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 (а. с. 10).

Малолітня ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та сторонами у судовому засіданні (а. с. 19).

Вказан квартира належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 (а. с. 11 - 12, 13).

Також судом встановлено, що сторони живуть окремо, у кожного з них своє життя, шлюб носить формальний характер.

Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно з вимогами ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з вимогами ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

На підставі викладеного, враховуючи те, що подальше збереження шлюбу з урахуванням взаємних відносин сторін неможливе і суперечить інтересам позивача, сторони не здійснили дій для примирення та збереження шлюбу, суд вважає позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то суд вважає у їх задоволенні відмовити виходячи з наступного.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Звертаючись до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини, позивач не надає суду доказів наявності спору між ним та матір"ю дитини щодо місця проживання доньки.

Крім того з пояснень відповідача та показів допитаних свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є хрещеними батьками малолітньої ОСОБА_4 , вбачається, що дитини проживає разом з батьком, а мати спілкується з дитиною та не заперечує щодо її проживання з батьком, про наяність спору між сторонами щодо місця проживання дитини їм не відомо.

Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з батьком суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Поданий до суду Висновок про визначення місця проживання дитини № 101-8984/04 від 19.11.2020 суд не приймає як достатній доказ по справі, оскільки в ньому також зазначено про те, що ОСОБА_3 не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком, що свідчить про відсутність спору між сторонами.

Судові витрати розподілити між сторонами у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 04 серпня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 434, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

В іншій частині вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Заставенко М.О.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2020 р.