БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/950/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Циліцької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Борзнянська міська рада Чернігівської області, про встановлення факту постійного місця проживання та факту відкриття місця спадщини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт, що вона проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини після смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт відкриття спадщини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що встановлення даного факту їй потрібно для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_2 та подальшого оформлення спадкових прав, але вона позбавлена можливості документально підтвердити факт постійного місця проживання чоловіка та місце відкриття спадщини.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з поширенням коронавірусу «COVID-19» та перебуванням її в зоні ризику, враховуючи її вік. Додатково повідомила, що заявлені вимоги підтримує і просить їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Борзнянська міська рада Чернігівської області в судове засідання представника не направила, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовних вимог заявника не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За змістом положень ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. (надалі постанова ПВСУ) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

На вказане також звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (постанова від 10.04.2019 року, справа № 320/948/18), яка зазначила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Судом встановлено, що 07 лютого 1975 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .

Згідно копій паспорта, свідоцтва про право власності на житло та домової книги, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24 жовтня 1979 року були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Борзнянська ЦРЛ».

Стаття 318 ЦПК України передбачає, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, докази, що підтверджують факт.

Фактично, як убачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , остання звернулася до Борзнянської нотаріальної контори з приводу відкриття спадщини, однак їй було відмовлено із мотивів того, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а тому місцем відкриття спадщини є м. Київ та саме нотаріус порекомендував заявнику звернутися до суду.

Однак, як убачається з долучених до заяви документів, такої відмови нотаріуса матеріали справи не містять, що позбавляє суд можливості перевірити чи взагалі дійсно були порушені/порушуються права заявника.

Як заначено у п. 3 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

З копії паспорту ОСОБА_2 убачається, що його місцем реєстрації є АДРЕСА_2 .

Вказаний факт ніким не оспорюється, а тому місцем відкриття спадщини, у даному випадку, є м. Київ.

При цьому, заявник посилається на п. 23 вказаного Пленуму, який передбачає, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Однак, у даному випадку, по-перше, місце відкриття спадщини підтверджується копією паспорта, а по-друге, відсутня офіційна відмова в оформленні спадщини.

Як зазначає Верховний суд, зверненню до суду має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, тобто перед зверненням до суду має бути вирішено питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відсутність відомостей, що позивач в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, є підставою для відмови у позові (постанова від 16 січня 2019 року, справа №2-390/2006)

Крім того, станом на день розгляду справи, строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не минув, а тому, в разі задоволення даної заяви, можуть бути порушені права інших осіб, оскільки, як зазначено у Пленумі той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті,

вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом

порядку не відмовився від неї. Суди відкривають провадження в такій справі у разі

відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У даній справі, враховуючи, що строк подання заяви про прийняття спадщини ще не минув, можуть бути подані заяви інших спадкоємців саме за місцем реєстрації померлого, а саме у м. Києві, а тому зміна місця відкриття справи може порушити їх права в частині оформлення спадщини, що суперечить закону.

В даному випадку, заявником не доведено, з урахування незакінченого строку надання заяви про прийняття спадщини, які, чим саме та ким порушені її права. Не підтверджено заявником й того, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації нею особистих немайнових чи майнових прав.

Фактично заявник намагається перекласти функції, встановлені законом для нотаріата, на суд, що є неприпустимим, оскільки алгоритми та механізми набуття спадщини чітко встановлені Законом, а судове рішення не може підміняти законодавство, яке чітко регламентує певні правовідносини. Судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено.

При цьому, визнання заінтересованою особою заяви суд не приймає, оскільки таке визнання в даному випадку суперечить закону.

Крім того, доводи заявника, що підставою для зміни місця реєстрації ОСОБА_2 була умова проходження лікування в Київському міському клінічному онкологічному центрі - обов`язкова реєстрація в м. Києві, жодним чином не підтверджені.

Що стосується доводів про встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем, то вказане не породжує жодних правових наслідків, оскільки заявник й так є спадкоємцем першої черги за законом у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК.

Що стосується доводів щодо факту відкриття спадщини, то вказане прохання взагалі не ґрунтується на вимогах закону та не може бути предметом розгляду суду, з урахуванням відсутності спору щодо вказаного факту, який наразі є встановленим.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного місця проживання та факту відкриття місця спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через Борзнянський районний суд) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ріхтер В.В.