Справа № 752/294/20
Провадження № 2-о/752/117/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.01.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря - Воробйова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку окремого провадження в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свою заяву заявник обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вказує, що її донька ОСОБА_2 постійно вчиняє над нею домашнє насильство, а останнього разу завдала тілесних ушкоджень, що підтверджується копією витягу з ЄРДР від 06.11.2019. Як зазначає заявник, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, змушена звернутися до суду із вказаною заявою.

Заявник в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1999 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Разом з цим, згідно договору дарування, посвідченого 04.02.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дарунок на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_2 не є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає у своїй заяві заявник, ОСОБА_2 неодноразово вчиняє домашнє насильство, а також завдала тілесних ушкоджень, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.11.2019, внесені відомості про вчинені кримінальні правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України.

Із фабули вчиненого кримінального правопорушення вбачається, що 04.11.2019 о 14 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з цим, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, 06.11.2019 складено направлення на судово-медичне обстеження, у зв`язку з проведенням перевірки за фактом звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про спричинення тілесних ушкоджень.

Крім того, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, на заяву ОСОБА_1 № В-4009 від 24.12.2019, надано інформацію стосовно звернень протягом 10-ти років за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої при перевірці журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві, ОСОБА_1 неодноразово, протягом 2013 - 2019 зверталася із повідомленнями до відділу поліції щодо конфлікту з дочкою ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно особи ОСОБА_2 , заявник посилається на те, що відносно останньої ОСОБА_2 систематично вчинялося фізичне та психологічне насильство.

Зі змісту стататті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» вбачається, що:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства, а також викладені ОСОБА_1 у заяві обставини, дії ОСОБА_2 , а саме вчинення сварок та заподіяння тілесних ушкоджень по відношенню до ОСОБА_1 є проявом психологічного та фізичного насильства, що підтверджується неодноразовими зверненнями до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Частиною 1 статті 270 ЦК України, визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

Відповідно до п.п. 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Зі змісту ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», вбачається, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно статті 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість поданої заяви та необхідності з метою запобігання та протидії домашньому насильству, що має місце з боку ОСОБА_2 , видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, у зв`язку із цим заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити наступні заходи обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на неї наступні обов`язки:

- Заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 27 січня 2020.

Суддя: Ю.Ю.Мазур