Справа № 362/6373/17
Провадження № 2/362/140/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретарів судового засідання Сілецької М.О., Чорної М.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників відповідачів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить витребувати у відповідачів належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме - літню кухню під літерою «Б» по АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів від замка дверей літньої кухні під літерою «Б».

Вимоги позову обґрунтовує тим, що 30.06.2004 р. він отримав у спадщину після смерті матері житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 24.09.2004 р., реєстраційний номер 5631897. У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 7 він є власником земельної ділянки площею 0,1428га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.На земельній ділянці розташовані вказаний житловий будинок під літерою «А», літня кухня - «Б», погреб під - «Б», вбиральня - «Е», сарай - «Г», огорожа, криниця - «К», які з часу прийняття спадкового майнавідремонтував, зробивши відповідні поліпшення як будинку так і надвірних споруд. В 2014 р. донька ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почали зустрічатись та в 2015 р. без згоди, самовільно зайняли належне йому нежитлове приміщення літню кухню «Б». Він неодноразово звертався до співробітників поліції з метою здійснення перевірки незаконного володіння та користування нерухомим майном (літньої кухні - «Б»), про що зазначено у висновку по матеріалам перевірки від 09.10.2017 р. Актом обстеження житлово-побутових умов депутата Глевахівської селищної ради по 23 виборчому округу ОСОБА_7 , який фіксував факт незаконного без будь-якої правової підстави володіння та користування спірним майном відповідачами. На його неодноразове прохання відповідачам звільнеити літнью кухню «Б» від незаконного володіння, користування, відповідачі не реагують, а тому він вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, зазначили, що позивач є власником спірного приміщення, яке належним чином оформлено. Відповідачі користувалися вищезазначеним жилим приміщенням та почали там ремонт. Згоду на перебудову він не надавав, договорів не укладав. Відповідачі також не отримували ніяких дозволів на перебудову.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Зазначили, що відповідачі почали проживати в запропонованій позивачем кімнаті в 2014 р. Проте, ОСОБА_1 почав зловживати алкогольними напоями та сваритися з ними, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. В січні 2015 р. позивач вигнав доньку ОСОБА_4 з дитиною до зазначеної літньої кухні, де була відсутня і вода і опалення. У зв`язку з чим вони вимушені були добудувати приміщення для подальшого проживання. ОСОБА_4 зазначила, що майно позивача: сарай-літня кухня під літерою «Б», було знесене за розпорядженням позивача з метою надання їй дозволу на спорудження житлового будинку, а тому станом на сьогодні не є можливим повернути те, чого не існує. На майно батька вона не претендує, проживає там на законних підставах з донькою, оскільки перебуває в родинних зв`язках з позивачем. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що на майно позивача не претендує, конфліктів у них не має. Замків не має, ключі надавали. Вони почали будувати фактично нову побудову, ОСОБА_4 брала кредити. Позивач прийняв їх у кімнату з жовтня 2016 р. до 2017 р., потім вони переїхали в незавершене будівництво. Через зловживання алкоголем позивач почав створювати конфлікти.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

У разі, коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України, загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-107цс12 від 07.11.2012 р., Верховний Суд України дійшов наступних висновків: Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне такій особі майно.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 24.09.2004 р., реєстраційний номер 5631897 (а.с. 7).

У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 7 він є власником земельної ділянки площею 0,1428га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 8).

Висновком по матеріалам перевірки від 09.10.2017р. та Актом обстеження житлово-побутових умов депутата Глевахівської селищної ради по 23 виборчому округу ОСОБА_7 , зафіксовано факт незаконного, без будь-якої правової підстави володіння та користування спірним майном відповідачами (а.с. 9, 10).

Відповідно до довідки вих. №04/16-ті від 17.04.2017 р. ПП «Актив Інвест», що видана ОСОБА_4 , під час проведення робіт з технічної інвентаризації житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , визначено відсоток готовності самочинного збудованого житлового будинку, який на дату поточної інвентаризації складає 83% (а.с. 61). Зазначене також підтверджується Актом №б/н від 25.04.2018 р. Глевахівської селищної ради «Про розгляд скарги ОСОБА_5 » (а.с. 62-63).

ОСОБА_1 надав письмову згоду щодо проживання дочки ОСОБА_4 та її дочки на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим перереєструванням забудованої ділянки на дочку, про що свідчить розписка від 01.05.2014 р. (а.с. 64).

ОСОБА_4 розпочала будівництво на земельній ділянці ОСОБА_1 та з його згоди, про що свідчать відповідні розписки, Договір на здійснення будівельних робіт житлового будинку від 01.05.2014 р. та Технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва (а.с. 67-69, 70, 71-83).

При цьому, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.01.2020 р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майнових прав та виділення земельної ділянки, в якому позивач просила визнати за нею майнові права на ново строєний будинок, об`єкт під літерою «Б», свердловину і вигрібну яму та виділити їй із земельної ділянки відповідача їй у користування частину земельної ділянки на якій збудовано будинок.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно, а саме - літню кухню під літерою «Б» по АДРЕСА_1 , шляхом передачі ключів від замка дверей літньої кухні під літерою «Б».

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 673 грн. 60 коп., тобто по 336 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко