Справа № 732/1477/20
Провадження 2/732/640/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Карпинської Н.М., секретар Воропаєва К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городнянського районного дочірнього підприємства „Городнярайагролісгосп про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Слєпченко С.А. звернувся до суду з позовом, заявленим до відповідача Городнянського районного дочірнього підприємства „Городнярайагролісгосп та просив стягнути із зазначеного роботодавця на користь ОСОБА_1 середньоденну заробітну плату за час вимушеного прогулу, а саме: з 28.11.2018 по день повернення трудової книжки, зобовязавши відповідача повернути позивачу трудову книжку та покласти на відповідача судові витрати.

26 жовтня 2020 року позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

ОСОБА_1 отримала ухвалу суду 04.11.2020 (а.с.22), а її представник 28.10.2020 (а.с.20). Представнику відповідача документи з позовом вручено 29.10.2020 року (а.с.21).

Позов мотивований тим, що позивач працювала у відповідача бухгалтером, при зміні керівництва, за твердженням позивача, її недопустили на роботу, не ознайомили з наказом про звільнення та не видали трудову внижку. Оскільки днем звільнення вважається день видачі трудової книжки, весь час від дня звільнення до виконання зобовязання повернути трудову книжку, позивач вважає таким, що має компенсуватись середнім заробітком.

За змістом поданого у встановлений строк відзиву на позов (а.с.23-24) позивач працювала у відповідача і у 2018 році їй виплачувалась заробітна плата, тому дата, зазначена позивачем, є необгрунтованою. 28.02.2019 року позивача з ініціативи роботодавця було звільнено з роботи за прогул згідно наказу № 100 від 28.02.2019, в цей же день проведено остаточний розрахунок шляхом перерахування роботодавцем коштів на банківську картку позивача. Оскільки позивач була відсутня в день звільнення на роботі, їй був направлений лист про небхідність отримання трудової книжки. Позивач своїм правом розпорядилась самостійно і до відповідача не звернулась. Оскільки роботодавець виконав всі необхідні дії, передбачені законодавством, у позові просять відмовити.

Оцінивши вимоги позову та його мотиви, розглянувши обгрунтованість обставин, викладених у відзиві на позов, встановивши дійсні правовідносини сторін, визначившись з правовою нормою, що підлягає застосуванню до таких правовідносин, вивчивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити.

Враховуючи положення ст.81 ЦПК України та особливостей вимог трудового законодавства, відповідач повинен довести, що дотримався відповідної процедури .

Встановлено, що 28 лютого 2019 року наказом Дочірнього підприємства „Городнярайагролісгосп" № 100-к звільнено із займаної посади бухгалтера ДП „Городнярайагролісгосп ОСОБА_1 28 лютого 2019 року згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, проведено нарахування та виплату за календарні дні невикористаної відпустки. Згідно платіжного доручення № 164 від 28.02.2019 перераховано роботодавцем ОСОБА_1 782,05 грн. Додані акти про відсутність працівника на роботі з 25.02.2019 по 28.02.2019, що передувало звільненню працівника.

Негативні наслідки при звільненні працівника, який не отримав трудову книжку, роботодавець попередив, надіславши такому працівникові в день звільнення рекомендований лист (а.с.40-41), повідомивши працівника, що йому необхідно отримати трудову книжку в установі. Таку можливість передбачає п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58. Своїм правом позивач розпорядилась довільно.

Право надіслати трудову книжку звільненому працівникові поштою роботодавець не мав, оскільки таке право виникає виключно з письмового дозволу такого працівника (п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58).

В силу того, що працівник не зявився до роботодавця для отримання трудової книжки, не уповноважувала роботодавця надіслати трудову книжку поштою, роботодавець реалізовував свій обовязок зберігати трудову книжку протягом 2 років у відділі кадрів окремо від інших трудових книжок працівників.

У подальшому вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993,№ 58, у випадку, якщо і протягом цих двох років працівник не виявить бажання отримати свою трудову книжку, уповноважували б роботодавця передати трудову внижку для архівного зберігання.

Доказами не доводиться, що роботодавець умисно не повернув позивачу її трудову книжку в день звільнення і що позивач вживала протягом останніх років перед предявленням позову до суду, будь-які заходи за її волевиявленням щодо отримання своєї трудової книжки.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доказами б могли бути: переписка з роботодавцем, звернення до інспекції з охорони праці, явка до роботодавця з представниками інспекції з охорони праці і поліції для фіксування випадків ігнорування вимог працівника видати їй трудову книжку.

Особа, яка не працює, тобто не виконує трудових функцій за посадою близько двох років, достовірно знаючи про місце збереження трудової книжки, не може вважатись такою, що добросовісно помиляється щодо власних прав та обовязків і що невидачею трудової книжки саме роботодавець-відповідач чинить позивачу перешкоди у працевлаштуванні, сприяє вимушеному прогулу.

Наслідки, передбачені ч.5 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки, настають якщо така затримка відбулась з вини власника або уповноваженого ним органу. Має доводитись: затримка видачі; вина роботодавця та вимушений прогул. Наведене у справі обєктивно спростовується наданими відповідачем доказами.

Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність і розумність.

У стягненні середнього заробітку за строк, вказаний позивачем у позові, слід відмовити, оскільки не доводиться, що затримка у видачі відбулась з вини роботодавця і що саме він такою затримкою перешкоджав позивачу у працевлаштуванні, зумовивши вимушений прогул, який міг би компенсуватися виплатою середнього заробітку.

Як підсумок викладеного слід відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки право на отримання трудової книжки позивач може реалізувати за власним волевиявленням.

Керуючись ст.ст.51 , ч.5 ст.235 КзпП України, ст. 3 ЦК України, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, ст.ст.12-13, 43, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 353-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Городнянського районного дочірнього підприємства „Городнярайагролісгосп про стягнення заробітної плати, зобовязання повернути трудову книжку і про стягнення судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2020 року.

Суддя Н. М. Карпинська