Провадження № 2/235/434/20
Справа № 235/8991/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хмельової С.М.

за участю представника відповідача Бушинської Є.В.

секретаря судового засідання Григор`євої С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що протягом тривалого часу він працював у вугільній промисловості. Загальний стаж роботи позивача складає 22 роки 02 місяці 29 днів, з них 20 років 02 місяці 01 день - в умовах впливу шкідливих факторів.

З відповідачем по справі позивач перебував у трудових відносинах з 26.11.2014 року по 27.08.2017 року, працював на посаді гірничого майстра підземного з повним підземним робочим днем в шахті. Звільнено було на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 27.06.2019 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: шахта «Центральна», ВАТ «Укрвуглебуд», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська»; запиленість повітря робочої зони пилом переважно фіброгенної дії: вугільно- породний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5 % - фактична величина 58,5 мг/м.куб., при нормативному значенні 10 мг/м.куб. Тривалість дії упродовж зміни - 95,0 %. Вплив виробничого шуму, еквівалентний рівень якого на робочому місці складав 91 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 7/161 від 26.02.2019 року та випискою № 873 від 02.10.2018 року із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивачу було поставлено наступний діагноз - хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість - початкові явища зниження слуху (І ст.) (перший ст.) - за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - захворювання професійні, встановлені вперше. Також були встановлені супутні захворювання та надані лікувальні та трудові рекомендації, а саме було рекомендовано спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, отоларинголога, профпатолога за місцем проживання.

05.09.2019 року згідно довідок Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА № 086304 та Серії 12 ААБ № 062951, позивачу при первинному огляді безстроково встановлено за сукупністю 45 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні. Крім того, було рекомендовано «Д» спостереження невролога та пульмонолога.

Лікування за наслідками професійних захворювань позивач продовжую і зараз. Стан його здоров`я не є стабільним. У позивача постійний кашель нападоподібного характеру, переважно сухий, з тяжко відділяємим харкотинням, ускладнене дихання, задуха при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, болі у грудній клітці, головні болі, періодичні колючі болі в ділянці серця і правому підребер`ї, бистра стомленість, поганий сон, загальна слабкість, підвищена пітливість, зниження слуху, шум в вухах. Позивач вважає, що внаслідок отримання двох професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно страждає від фізичного болю, після втрати працездатності змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, став інвалідом.

Тривалий час позивач знаходився на лікуванні. Це вплинуло на образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті отриманих професійних захворювань позивач втратив нормальні життєві зв`язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Позивач не може виконувати більшість фізичної роботи по дому, її виконує його дружина, оскільки із-за стану свого здоров`я він відчуває певні труднощі. Після отримання інвалідності дохід суттєво знизився, та ще і чималі кошти йдуть на лікування та відновлення після отриманих професійних захворювань. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на душевному стані. Позивач відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманих захворювань та тяжкого стану здоров`я. Позивач звертає увагу на тривалість та глибину моральних та фізичних страждань, на безліч негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання двох професійних захворювань, а також на незворотність значного погіршення стану здоров`я.

З огляду на ці обставини позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив позивачу безпечних і нешкідливих умов праці.

Позивач просить суд стягнути з відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань.

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

У відзиві на позов представник відповідача зазначила, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують, його права та законні інтереси. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню.

Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникненню профзахворювання у позивача.

Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз`яснено під розпис його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.

За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці», користався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією, оплатою праці у підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, позивач був повідомлений про ті шкідливі фактори роботи та наслідки їх впливу на його організм, але тим не менш продовжував працювати знаючи про те, що подальша трудова діяльність може призвести до погіршення здоров`я та користався тими пільгами й компенсаціями, що передбачені для тих, хто працює в таких умовах, продовжував трудову діяльність.

Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоров`я позивача не було зафіксовано.

Представник відповідача у відзиві та у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 26.11.2014року по 27.08.2017 рік, працюючи гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті. 27.08.2017 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-11).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 27.06.2019 року, в пункті 16 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості України. Причиною виникнення професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони пилом переважно фіброгенної дії: вугільно- породний при вмісті вільного діоксиду кремнію до 5 % - фактична величина 58,5 мг/м.куб., при нормативному значенні 10 мг/м.куб. Тривалість дії упродовж зміни - 95,0 %. Вплив виробничого шуму, еквівалентний рівень якого на робочому місці складав 91 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. (а.с.21-22).

Згідно з медичним висновком про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 7/161 від 26.02.2019 року та випискою № 873 від 02.10.2018 року із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, позивачу було поставлено наступний діагноз - хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість - початкові явища зниження слуху (І ст.) (перший ст.) - за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - захворювання професійні, встановлені вперше. Також були встановлені супутні захворювання та надані лікувальні та трудові рекомендації, а саме було рекомендовано спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, отоларинголога, профпатолога за місцем проживання (а.с.19-20).

05.09.2019 року згідно довідок Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА № 086304 та Серії 12 ААБ № 062951, позивачу при первинному огляді безстроково встановлено за сукупністю 45 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні, рекомендовано «Д» спостереження невролога та пульмонолога (а.с.12-13).

Позивач періодично перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з діагнозом хронічний бронхіт 2 ст. в стадії загострення, прикореневий пневмосклероз (а.с. 14-18).

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком ОСОБА_4 . Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 35000 гривень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у грудні 2019 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 768,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, ст. ст.4, 5, 10, 12, 81, 89, 141, 223, 265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у якості відшкодування моральної шкоди 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», , на користь держави судовий збір 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», , місцезнаходження: Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9.

В судовому засіданні 24.01.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 27.01.2020р.

Суддя