Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2020 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого-судді Ханас М.М.,

з участю секретаря судового засідання Хмельовської І.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайвороні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 13.11.2020 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно даних домової книги у вказаному будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте такі жодного дня не проживали за адресою реєстрації, платежі за надані комунальні послуги не сплачують, в утриманні житлового будинку не беруть участі, їхніх особистих речей у будинку немає. У зв`язку з реєстрацією відповідачів у даному житловому будинку вона позбавлена права повноцінно користуватися власним будинком, отримати субсидію на оплату комунальних послуг. На підставі наведеного та відповідно до ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком та зняття з реєстраційного обліку.

Ухвалою від 16.11.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Пояснила, що відповідачі в належному їй будинку ніколи не проживали та на даний час не проживають, відповідачі проживають за іншою адресою.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, ствердила, що дійсно вона та відповідач ОСОБА_2 , який доводиться їй чоловіком, не проживають за адресою місця їх реєстрації, адже проживають в іншому житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , який їм належить, між тим вони не можуть знятися з реєстрації та зареєструватися у належному їм житловому будинку з огляду на те, що такий ними не приватизований. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, ствердив, що за місцем реєстрації не проживав та на даний час не проживає, зазначив, що він дійсно проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , просив в позові відмовити.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожний окремо суду пояснили, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку, належному позивачу, не проживають більше двадцяти років, особистих речей відповідачів у житловому будинку немає.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який вона набула у власність на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.05.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 606 (а.с. 6).

Відповідно до даних будинкової книги, у житловому будинку АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 1997 року, відповідач ОСОБА_3 з 1998 року (а.с. 7-11).

Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Статтями 316, 317, 319, 391 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР).

Відповідно до положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно

до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Як вбачається з акту обстеження житлово-комунальних умов від 18.09.2020 року, складеного депутатом Гайворонської міської ради Лабаном О.В. в присутності власника житлового будинку ОСОБА_1 та сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зі слів власника житлового будинку та сусідів, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані, однак не проживають у житлового будинку АДРЕСА_1 .

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірному житловому будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод їм у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд дійшов висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловий будинком АДРЕСА_1 .

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, суд вважає, що така не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідачів з реєстрації місця проживання можливо лише за умови втрати ними права користування цим житлом чи у зв`язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справах даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов`язаний зняти відповідача з реєстрації.

З урахуванням вищенаведеного та правового аналізу норм закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 76, 81, 258, 259, 263-265, 352-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 840 грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 840 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. М. Ханас

Дата документу 21.12.2020