КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 361/3515/19 Головуючий у суді першої інстанції: Селезньова Т.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11626/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

28 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Просперітатіс» про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Просперітатіс» (далі - ТОВ «Просперітатіс») про відшкодування збитків у вигляді упущеною вигоди.

Неодноразово збільшуючи позовні вимоги, остаточно просила суд стягнути з відповідача на свою користь збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 170 400.03 грн.; судові витрати в сумі 1 704 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 08 лютого 2017року позивач уклала з ТОВ «Просперітатіс» договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями (позиція №29) за адресою: територія ІІ житлового району АДРЕСА_3 .

За укладеним договором об`єктом є 1-кімнатна квартира № 77 поверх, орієнтовною загальною площею 38,26кв.м., житловою площею15,30 кв.м.

За умовами укладеного договору позивач сплатила відповідачу 100% вартості квартири.

В свою чергу відповідачем були порушені строки здачі будинку в експлуатацію.

За умовами договору відповідач зобов`язався ввести будинок в експлуатацію до 30 липня 2017 року, а у разі перенесення терміну здачі на 90 календарних днів не пізніше 27 листопада 2017 року.

По факту будинок було введено в експлуатацію лише у грудні 2018 року.

Також відповідачем не були усунуті порушення при передачі об`єкту позивачу, та інші порушення які були виявлені і зафіксовані у відповідних актах (щодо встановлення газового котлу і приладу обліку електроенергії), а також порушено умови договору щодо передачі позивачу майнових правна спір на житло і необхідних документів для отримання права власності і дані порушення тривають на момент подання позову 17 травня 2020 року.

Видана відповідачем позивачу довідка від 04 квітня 2019 року, яка необхідна для пред`явлення державному реєстратору, є недійсною, оскільки відповідач у цій довідці посилається надані технічної інвентаризації від 01 вересня 2019 року,тобто на дату, яка на той час ще не настала.

Підставою для стягнення збитків (упущеної вигоди) позивач зазначає неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором і затримку передачі її збудованого об`єкту та документів для оформлення права власності на нього.

Упущена вигода полягає в не отриманій позивачем орендній платі, яку вона сподівалась отримати від орендарів на підставі попередньо укладених нею договорів оренди, і які не були укладені внаслідок порушень з боку відповідача.

Позивач зазначила, що вона є фізичною-особою підприємцем напрямком діяльності якої є здача в оренду об`єктів нерухомості.

Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру був укладений нею з метою подальшого здачі квартири в оренду та отримання доходу.

Попередній договір оренди квартири нею було укладено ще 17 березня 2017року, за яким сторони зобов`язалися укласти основний договір оренди з 01 грудня 2017 року, узгодили розмір щомісячної орендної плати 8000 грн., однак в подальшому попередній договір було розірвано через неможливість укладення основного договору у зв`язку з тим, що відповідачем перенесено строк здачі будинку в експлуатацію.

12 вересня 2017 року позивачем знову було укладено попередній договір оренди житла, строком з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2019року зі щомісячною орендною платою 8000грн. Цей договір також було розірвано у зв`язку з неможливістю укладення основного договору по причині не завершення будівництва до вказаної дати. Аналогічний договір було укладено позивачем 11 травня 2018року, строком з01 квітня 2018року по 30 вересня 2019 року зі щомісячною орендною платою 8000 грн. Даний договір також розірвано з тих самих підстав,оскільки станом на 01 жовтня 2018 року відповідачем не було завершено будівництво. Вказана позивачем упущена вигода в сумі 158 709,56 грн. виникла за період з 01 грудня 2017 року по 26 липня 2019 рік (за кожний місяць очікуваної оренди по 8000 грн.) через невиконання відповідачем умов договору від 08 лютого 2017 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 06 серпня 2020 року подала апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про стягнення з ТОВ «Просперітатіс» на користь ОСОБА_1 збитки - упущену вигоду у розмірі 170 400,03 грн. та судові витрати в розмірі 1 704 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначила, що з рішенням суду першої інстанції не погоджується оскільки суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Просперітатіс» на користь ОСОБА_1 збитків упущеної вигоди за порушення умов договору купівлі-продажу майнових прав від 08 лютого 2017 року.

Суд першої інстанції невірно встановив суму упущеної вигоди, яку позивач просила стягнути з відповідача відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, та період часу за який позивач понесла збитки.

Також суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, зазначивши, що термін здачі будинку в експлуатацію 4-й квартал 2017 року, замість 2-го кварталу 2017 року.

Суд безпідставно вважав, що повний пакет документів для реєстрації права власності на квартиру позивачу було направлено 16 серпня 2019 року поштою.

Апелянт вважає необґрунтованими та таким, що суперечить чинному законодавству висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач подавала позов до відповідача про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав, тому відсутні підстави для стягнення упущеної вигоди з відповідача за цим самим договором.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила ії задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 лютого 2017 року між сторонами ТОВ "Просперітатіс" та ОСОБА_1 було укладено договір №1-29К77/2017 купівлі-продажу майнових прав на об`єкт в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями (позиція АДРЕСА_3 .

За укладеним договором об`єктом є 1-кімнатна квартира № 77 поверх, орієнтовною загальною площею 38,26кв.м., житловою площею15,30 кв.м.

Згідно з п. 2.1 договору відповідач зобов`язався передати позивачці, яка мала оплатити майнові права на Об`єкт нерухомості в Будинку, в порядку та на умовах, що визначені договором однокімнатну квартиру № 77 , що зображена на план-схемі і є невід`ємною частиною Договору у якості додатку №1.

Відповідно до п. 2.5 договору майнові права на Об`єкт передаються Продавцем Покупцю шляхом підписання акту приймання-передачі майнових прав.

Акт приймання-передачі майнових прав підписується Сторонами не пізніше 5 календарних днів з дати здійснення Покупцем повного розрахунку за Майнові права у порядку та на умовах, визначених Розділом 7 цього Договору.

Право власності на Майнові права на Об`єкт переходить від Продавця до Покупця в момент підписання Акту приймання-передачі Майнових прав.

Умови, суми і порядок перерахування грошових коштів Покупцем на користь Продавця за придбання Майнових прав на Об`єкт визначаються цим Договором, додатками до нього.

На підтвердження виконання Покупцем передбачених цим Договором зобов`язань щодо оплати вартості Майнових прав продавець не пізніше 5 робочих днів з дати здійснення Покупцем повної оплати вартості Майнових прав згідно умов Розділу 7 цього Договору, надає Покупцю довідку про виконання ним зобов`язань по оплаті вартості Майнових прав (далі Довідка).

П. 2.7 - термін здачі Будинку в експлуатацію - не пізніше 2 кварталу 2017 року.

Термін здачі Будинку в експлуатацію може бути перенесений Продавцем, але не більше ніж на 90 календарних днів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що умовами договору купівлі-продажу майнових прав не передбачено стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у разі порушення стороною договору строків, а також про недоведеність позивачем своїх доводів щодо понесення нею збитків у вигляді упущеною вигоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Колегія суддів встановила за укладеним сторонами договором купівлі-продажу майнових прав позивач свої зобов`язання виконала сплативши загальну вартість майнових прав за об'єктнерухомості, що підтверджується Актом звіряння рахунків за договором №1-29К77/2017, складений 13 лютого 2017 року (т.1 а.с.17) та квитанцією від 11 січня 2019 р. ( т. 1 а.с. 20)

Судом першої інстанції встановлено, що позивач згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців, є фізичною особою-підприємцем зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію від 23 травня 2007 року.

Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку, до господарської діяльності ОСОБА_1 входить: Діяльність у сфері права, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, консультування з питань комерційної діяльності й керування.

17 березня 2017 року, 12 вересня 2017 року, 11 травня 2018 року ФОП ОСОБА_1 уклала попередні договори оренди 1-кімнатної квартири № 77 поверх, орієнтовною загальною площею 38,26 кв.м., житловою площею 15,30 кв.м., яка будується за договором № 1-29К77/2017 купівлі-продажу майнових прав в багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями (позиція АДРЕСА_3 . ( т. 1 а.с. 24-25; 28-29; 31-32;)

Зазначені попередні договори оренди було розірвано на підставі додаткових угод № 1 до Попереднього договору Оренди житла та у п.2 зазначено про звільнення ОСОБА_1 від відповідальності, передбаченої в п.6 попереднього договору. ( т. 1 а.с. 26;30; 33)

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) .

Колегія суддів виходить з того, що ЦК України закріплено загальний принцип повного відшкодування збитків, що випливає з ч. 3 ст. 22, котрою визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною 2 ст. 217 ГК України відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під яким розуміються заходи впливу на порушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні або правові наслідки.

Збитки, як правило, не є санкцією зазделегіть визначеного розміру, їх відшкодування передбачено на випадок будь-якого господарського правопорушення, якщо інше не передбачено законом.

Головне - це те, щоб у результаті правопорушення у потерпілого суб`єкта дійсно виникли збитки.

При чому обов`язок їх відшкодування настає не тільки у разі невиконання різних договірних зобов`язань, а й при порушенні (обмеженні) державними органами й іншими учасниками господарських відносин прав власності чи інших майнових прав, що охороняються законом, інших порушень прав та законних інтересів суб`єктів господарювання.

Під відшкодуванням збитків у повному обсязі слід розуміти відшкодування потерпілому всієї вартості усіх видів збитків, передбачених законом та договором.

Тобто, повинні відшкодовуватися у повному розмірі як реальні збитки, так і упущена вигода, передбачені в ч. 2 ст. 22 ЦК України

Згідно зі ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини .

Загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобов`язання.

Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий - протиправність дій того, хто завдав шкоду.

За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності); причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобов`язань необхідний безпосередній причинний зв`язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат ;- вина, того, хто завдав шкоду.

При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди.

Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести протилежне - відсутність своєї вини.

Проаналізувавши виникли між сторонами правовідносини колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Колегія суддів вважає, що до введення будинку в експлуатацію та реєстрації свого права власності на квартиру позивач не мала юридичного права укладати договори оренди на неіснуюче та неналежне їй майно - квартиру.

Умовами договору купівлі-продажу майнових прав укладеному сторонами не передбачено відшкодування збитків або шкоди у разі порушення стороною договору строків, передбачених договором, про, що зазначає апелянт.

Згідно з п.8.4 договору Продавець - відповідач по справі при порушенні строків виконання зобов`язань за п.п. 5.1.5. та /або 5.1.6. сплачує Покупцю - позивачу пеню у розмірі 0.1 % вартості об`єкту за кожний день прострочення.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що позивач реалізувала своє право на захист за порушення відповідачем строків здачі будинку в експлуатацію, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2019 року, яким на її користь було стягнуто з ТОВ «Просперітатіс» пеню в сумі 23 160 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень (ст. 81 ЦПК України).

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, та їх реальність, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він реально і обґрунтовано розраховував, і який би точно отримав у разі належного виконання боржником зобов`язання.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Зазначені правові висновки містяться по постановах Верховний Суд від 03.08.2018 року по справі № 923/700/17, Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12., у Постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №921/377/14-г/7.

Колегія суддів вважає, що технічні помилки суду першої інстанції про які зазначає апелянт, щодо вірного встановлення суми упущеної вигоди, яку позивач просила стягнути з відповідача відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, та період часу за який позивач понесла збитки н висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову на правильність висновку суду першої інстанції не впливає.

Також колегія суддів вважає, що на це не впливає і помилково зазначений судом першої інстанції термін здачі будинку в експлуатацію 4-й квартал 2017 року, замість 2-го кварталу 2017 року.

Неправомірно укладені позивачем договори оренди на майно яке не було введено в експлуатацію та на час укладення договорів її не належало не надають її законних підстав для отримання упущеної вигоди.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, 375,381,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 230 днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного суду з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення було виготовлено 2 листопада 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль