Постанова

Іменем України

14 грудня 2020 року

м. Київ

справа 686/17234/15-ц

провадження № 61-38372св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Хмельницька міська рада, Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Козак О. В., та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 17 травня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Хмельницької міської ради, Виконавчого комітету Хмельницької міської ради (далі - Виконком Хмельницької міської ради), Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування рішення, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 21 грудня 1988 року між його братом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу. на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок, розташований на

АДРЕСА_1 .

Вказував, що 15 серпня 1989 року він став власником вказаного будинку на підставі договору дарування. У договорі дарування прописано, що: «житловий будинок розташований на колгоспній землі», а згідно архівного витягу з протоколу № 5 загальних зборів колгоспу «Комунар»

від 19 листопада 1988 року за будинком на

АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 0,20 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого селянського (підсобного) господарства.

На підставі рішення Хмельницької міської ради від 30 квітня 2014 року № 24 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на

АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :28:001:0694) та видано свідоцтво на право власності

від 02 лютого 2015 року.

Рішенням Виконкому Хмельницької міської ради від 27 лютого 1997 року

№ 1434 ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,1500 га на АДРЕСА_2 для ведення особистого підсобного господарства. 11 травня 1998 року

ОСОБА_7 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ за № 16455. Після смерті ОСОБА_7 вказана земельна ділянка у порядку спадкування перейшла у власність до його дочки

ОСОБА_2 , про що 11 жовтня 2012 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 681010000:28:001:0559 та зроблено відмітку в державному акті.

Позивач стверджував, що згідно Збірного кадастрового плану існує накладення земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер :28:001:0559) на земельну ділянку, яка закріплювалася за його домоволодінням. Площа накладення земельної ділянки становила 0,0080 га.

Частина земельної ділянки 0,0080 га, яка перейшла у власність ОСОБА_7 перебувала у його користуванні та закріплювалась за будинком АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом № 5 загальних зборів колгоспу «Комунар» від 19 листопада 1988 року та записом в земельно-кадастровій книзі Хмельницької міської ради. Вказана частина земельної ділянки використовувалась та оброблялась ОСОБА_1 , він сплачував податок за землю, що підтверджується квитанціями від 14 серпня 1998 року та від 14 серпня 1999 року. Межа його земельної ділянки проходить вздовж дерев, яким понад тридцять років, що розцінюються як природні межові знаки при встановленні чи відновленні меж земельних ділянок.

При розроблені технічної документації із землеустрою з подальшою передачею земельної ділянки у власність ОСОБА_7 з ОСОБА_1 не погоджено межі земельної ділянки як із суміжним користувачем, землевпорядною організацією не встановлювались межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та помилково сформовано і відображено «місцезнаходження, межі та проміри» земельної ділянки в Технічній документації, що в свою чергу призвело до прийняття неправомірного рішення Виконкому Хмельницької міської ради народних депутатів з наступною видачею державного акту.

ОСОБА_2 у порядку спадкування набула права власності на спірну земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована на

АДРЕСА_2 шляхом державної реєстрації. Управлінням Держземагенства у Хмельницькому районі на підставі технічної документації із землеустрою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки шляхом присвоєння кадастрового номеру 0:28:001:0559, про що внесено відомості в базу Державного земельного кадастру. Разом

з тим, межі земельної ділянки, які визначені в кадастровому плані

з ОСОБА_1 як суміжним землекористувачем не погоджувались, що порушує вимоги чинного законодавства.

Посилаючись на порушення своїх прав, ОСОБА_1 просив суд:

скасувати рішення Виконкому Хмельницької міської ради народних депутатів від 27 лютого 1997 року № 1434 в частині надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованого на АДРЕСА_2 ; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія ХМ № 16455, виданий на ім`я ОСОБА_7 , яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 жовтня 2012 року, реєстраційний номер 4417;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :28:001:0559 та зобов`язати управління Держгеокадастру

у Хмельницькому районі виключити відомості із Національної Кадастрової Системи про земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, яка розташована на АДРЕСА_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 07 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що рішення Виконкому Хмельницької міської ради від 27 лютого 1997 року № 1434 в частині надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га, для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на

АДРЕСА_2 та державний акт на право приватної власності на землю від 11 травня 1998 року серії ХМ

№ 16455, виданий на ім`я ОСОБА_7 , яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 жовтня

2012 року (реєстраційний № 4417), а також державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером :28:001:0559, порушують його права.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 07 лютого 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками про те, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження належності йому на праві власності чи користування земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою, належною

ОСОБА_2 , та не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав невідповідністю промірів та конфігурації земельної ділянки, зміщенням меж земельної ділянки належної ОСОБА_2 , що встановлені висновком судової земельно-технічної експертизи від 28 грудня 2016 року №11/16.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області

від 17 травня 2018 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі судді Олійник А. С. відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано колегії суддів: Сердюку В. В. (суддя-доповідач), Фаловській І. М., Грушицькому А. І.

У вересні 2020 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гульку Б. І., Луспенику Д. Д.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що земельна ділянка, яка перебуває у його користуванні, була сформована у відповідності до вимог статей 154 - 155 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) та те, що ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, яка на той час частково належала йому, що є порушенням вимог абзацу одинадцятого статті 17 Земельного кодексу України

від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ (далі - Закон №561-ХІІ) тобто без вилучення (викупу) їх у порядку встановленому статтями 31, 32 цього кодексу.

Крім того, під час розробки технічної документації із землеустрою для видачі свідоцтва про спадщину, з ним, як із суміжним землекористувачем, не погоджувалися межі земельної ділянки з кадастровим номером :28:001:0559.

Унаслідок зміни конфігурації земельної ділянки, що встановлено висновком судової земельно-технічної експертизи, відповідач набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у комунальній власності, тобто дорогу, що є порушенням частини четвертої статті 83 ЗК України.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу,

в якому просили залишити без задоволення касаційну скаргу, а рішення судів першої та апеляційної інстанції, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, залишити без змін.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити без задоволення касаційну скаргу, а рішення судів першої та апеляційної інстанції, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, залишити без змін.

У серпні 2018 року Хмельницька міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити без задоволення касаційну скаргу, а рішення судів першої та апеляційної інстанції, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права, залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 21 грудня 1988 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 набув право власності на глиновалькований будинок жилою площею 16,3 кв.м, що розташований на

АДРЕСА_1 на землі колгоспу «Комунар». На цій ділянці знаходився жилий будинок та дерев`яна огорожа.

З архівного витягу з протоколу № 5 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Комунар» Хмельницького району від 19 листопада 1988 року встановлено, що ОСОБА_3 виділили земельну ділянку площею 0,20 га, оскільки він придбав жилий будинок у ОСОБА_4 , скасовано рішення правління від 08 жовтня 1988 року, протокол № 16, оскільки ОСОБА_8 відмовилася від придбання цього будинку (відтворено дослівно).

15 серпня 1989 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 набув право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований на АДРЕСА_1 на колгоспній землі.

Рішенням Хмельницької міської ради від 12 листопада 2014 року № 27 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок

у власність громадян» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та надано у власність земельні ділянки для будівництва

і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - землі житлової та громадської забудови

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :28:001:0694, площею 1 000 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно

від 02 лютого 2015 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :28:001:0694, розташованої на

АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель

і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га.

Зі Збірного кадастрового плану місцевості встановлено, що із земельною ділянкою кадастровий номер :28:001:0694 межує також земельна ділянка, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 площею 0,0800 га, видана для ведення особистого селянського(підсобного) господарства.

На підставі рішення Виконкому Хмельницької міської ради від 27 лютого 1997 року № 1434 ОСОБА_7 11 травня 1998 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ №16455, відповідно до якого йому на праві приватної власності належить земельна ділянка підсобного господарства, яка розташована на

АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 жовтня 2012 року, виданого щодо майна ОСОБА_7 , встановлено, що ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку розміром 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на

АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ХМ № 16455.

З витягу з Поземельної книги про земельну ділянку

ВТ-02012, виданого Управлінням Держкомзему

у м. Хмельницькому Хмельницької області 10 серпня 2012 року, встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки :28:001:0559, код та назва цільового призначення земельної ділянки - 01.03 для ведення особистого селянського господарства; загальна площа згідно з правовстановлюючими документом - 0,1500 га.

З висновку судової земельно-технічної експертизи, проведеної 28 грудня 2016 року № 11/16 на виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2016 року встановлено, що проміри та конфігурація земельної ділянки, площею 0,15 га, розташованої на АДРЕСА_2 , яка відображена в державному акті на право приватної власності на землю від 11 травня1998 року серії ХМ за №16455, виданого на ім`я ОСОБА_7 не відповідають промірам та конфігурації земельної ділянки, площею 0,15 га на

АДРЕСА_2 за кадастровим номером :28:001:0559, який належить ОСОБА_2 . Фактичне користування земельною ділянкою ОСОБА_2 не відповідає свідоцтву про право на спадщину за заповітом, посвідченого 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Гусєвою Л. В. та не відповідає державному акту на право приватної власності на землю від 11 травня 1998 року серії ХМ №16455, виданому на ім`я ОСОБА_7 .

Невідповідності, зміщення меж земельної ділянки, конфігурація невідповідності та проміри невідповідності земельної ділянки, площею

0,15 га, розташованої на АДРЕСА_2 (цільове призначення - ведення особистого селянського господарства) за кадастровим номером :28:001:0559 та земельної ділянки, яка відображена в державному акті на право приватної власності на землю

від 11 травня 1998 року серії ХМ за № 16455, відображені на кадастровому плані (додаток № 1) і в каталозі координат (додаток №5) та обмежуються точками: 1,2,3,10,1 - площею 0,0048га; 3, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 6, 5, 4, 3,- площею 0,0164 га; 17, 7, 8, 9, 1, 17 - площею 0,0054 га. Частина земельної ділянки загального користування (дорога) площею 0,0047 га увійшла в загальну площу земельної ділянки за кадастровим номером :28:001:0559, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 жовтня 2012 року. У загальну площу земельної ділянки, яка перейшла у власність ОСОБА_7 згідно державного акта на право приватної власності на землю від 11 травня 1998 року серії ХМ № 16455, частина земельної ділянки загального користування (дорога), не увійшла.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі -

в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з додержанням норм матеріального права та без порушень процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16

ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом

у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13

ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 70 ЗК УРСР набуття права власності на жилий будинок і господарські будівлі, належні до цього колгоспного двору, не дає права на користування присадибною земельною ділянкою в розмірі, яким користувався колгоспний двір. Якщо особа, яка набула право власності на жилий будинок і господарські будівлі, не є колгоспником, земельна ділянка їй може бути надана в порядку і розмірах, передбаченими статтями 77, 78, 106-1 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою, третьою статті 77 ЗК УРСР колгосп за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) надає присадибні земельні ділянки вчителям, лікарям та іншим спеціалістам, які працюють

і проживають у сільській місцевості. Робітникам, службовцям, пенсіонерам та інвалідам, які працюють і проживають в сільській місцевості, при наявності вільних присадибних земель у колгоспах, радгоспах, інших державних сільськогосподарський підприємствах, організаціях і установах, присадибні земельні ділянки можуть надаватися відповідно за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) або адміністрації радгоспу, підприємства, організації чи установи, затвердженим виконавчим комітетом сільської ради Народних депутатів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 78 ЗК УРСР робітники, службовці і інші громадяни, які проживають у сільській місцевості, користуються присадибними земельними ділянками, включаючи площу, зайняту будівлями, у таких розмірах: всі інші робітники і службовці, які проживають у сільській місцевості, але не працюють у сільському господарстві, - не більше 0,15 гектара, а на поливних землях - не більше 0,08 гектара на сім`ю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 90 ЗК УРСР на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 88 Земельного кодексу УРСР у містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім`ї.

Статтею 17 ЗК України 1990 року визначено, що надання земельних ділянок

у володіння або користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів. У рішеннях про надання земельних ділянок

у володіння або користування зазначається мета, для якої вони відводяться

Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають

у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу (частина одинадцята статті 17 ЗК України 1990 року).

Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості)

і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.

Судом першої інстанції встановлено, що у власності позивача перебуває земельна ділянка кадастровий номер :28:001:0694 на

АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель

і споруд (присадибна ділянка), площею 0,10 га, яка межує із земельною ділянкою, що передана у користування ОСОБА_1 площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства, тобто встановлено, що загальний розмір земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивача становить 0,18 га.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем у порушення вимог статей 13, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при набутті права власності на житловий будинок та господарські будівлі йому передано у користування присадибну земельну ділянку у порядку та розмірах, визначених статями 77, 78 ЗК УРС чи статтями 87, 88 ЗК УРСР, тобто колгоспом за рішенням загальних зборів членів колгоспу, або за рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів у розмірі 0,20 га, як і не надано доказів на підтвердження набуття ним права власності, чи користування спірною земельною ділянкою у порядку відведення, передбаченого статтею 17 ЗК України 1990 року та встановлення землевпорядними організаціями меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання ним документа, що посвідчує його право володіння або користування земельною ділянкою за приписами статті 22

ЗК України 1990 року.

Доводи касаційної скарги про те, що його брату передавалася

у користування уже сформована у відповідності до статей 154 - 155

ЗК УРСР земельна ділянка розміром 0,20 га з передачею межових знаків у вигляді дерев, не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що при набутті права власності на житловий будинок та господарські будівлі позивачу не передавалася у користування присадибна земельна ділянка колгоспом за рішенням загальних зборів членів колгоспу або за рішенням Виконкому міської ради народних депутатів у розмірі 0,20 га, тому доводи про те, що землекористувачу ОСОБА_9 у 1998 році передано у власність земельну ділянку, яка не була вільною у розумінні частини одинадцятої статті 17 ЗК України 1990 року, є неспроможними.

Доводи заявника про те, що з ним як із суміжним землекористувачем не погоджувалися межі земельної ділянки з кадастровим номером :28:001:0559 не заслуговують на увагу, оскільки судами попередніх інстанцій спростовано доводи позивача про те, що вказана земельна ділянка має межі із земельною ділянкою кадастровий номер :28:001:0694, що належить позивачу на праві власності, чи із земельною ділянкою, що передана у користування ОСОБА_1 площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні викладеним в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, переважно зводяться до незгоди

з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) сформульовано висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так

і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у чинній редакції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Колегією суддів також враховано усталену практику Європейського суду

з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини

у справі RuizTorija v. Spain серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 07 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник