ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7084/19 Номер провадження 22-ц/814/2324/20Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи в судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Тімошенко Н.В. від 26 березня 2020 року, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року АТ «ПУМБ» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 38115,21 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що 02.08.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (в подальшому приєдналося до ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8258, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 10762,45 грн.

В зв`язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 23.07.2019 року, утворилася заборгованість в сумі 38115,21 грн, з яких 4046,09 грн. заборгованість за кредитом, 7155,47 грн. заборгованість за процентами, 30 грн. заборгованість за комісією, 26883,65 грн. штрафні санкції.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №8258 від 02.08.2014 року в сумі 38115,21 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір в розмірі 1921грн.

Задоволення позову судом першої інстанції вмотивовано встановленим фактом невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та доведеним позивачем існуючим розміром заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх фактичних обставин по справі, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову як недоведеного.

Зокрема вказує, що заборгованість по вказаному кредитному договору на підставі заяви банку вже стягнута з неї на підставі виконавчого напису нотаріуса №1148 від 21.01.2019 року, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Юхименко О.Л.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (надалі - АТ «ПУМБ») посилалось на укладення 02.08.2014 року Публічним Акціонерним Товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 кредитного договору №8258, на підставі якого банк видав позичальнику кредит в сумі 10762,45 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог, банк надав суду «Основні умови договору», які є невід`ємною частиною пропозиції ОСОБА_2 №8 від 02.02.2008 року щодо укладення договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Банк Ренесанс Капітал»; Пропозицію про зміну Договору карткового рахунку та договору страхування від 02.08.2014 року № 8258; Письмову вимогу від 30.11.2018 року про направлення ОСОБА_1 повідомлення про існування заборгованості по кредитному договору в сумі 9992,49 грн.

В подальшому, під час розгляду справи в суді першої інстанції, банк надав розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № 8258 станом на 23.07.2019 року.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі укладеного між «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 02.08.2014 року кредитного договору №8258, отримання останньою кредитних коштів в сумі 10762,45 грн. та невиконання нею своїх зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, яку суд стягнув відповідно до наданих банком розрахунків.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду з огляду на наступне.

Обов`язок доведення обставин покладається на сторони.

Зокрема, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача

В даному випадку, предметом доказування є обставини, якими банк вмотивував свої позовні вимоги. Так, доведенню останнім підлягає факт укладання договору кредиту №8258 від 02.08.2014 року між ПАБ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є позивач, та ОСОБА_1 , існування простроченої внаслідок невиконання останньою своїх кредитних зобов`язань заборгованості та її розміру, згідно до умов кредитного договору.

Між тим, з наданих позивачем письмових доказів не представляється можливим дійти переконливого висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин згідно договору, на який посилається сам банк.

Так, до позовної заяви приєднано не посвідчену належним чином ксерокопію «Основні умови договору» від 02.02.2008 р., які є невід`ємною частиною пропозиції (оферти) про надання споживчого кредиту позичальнику ОСОБА_2 , який надається шляхом перерахування банком суми кредиту підприємству торгівлі.

При цьому, зазначені основні умови взагалі не містять даних ні про розмір самого споживчого кредиту, ні про його загальну вартість, також відсутні в ньому найменування торгівельного закладу, на рахунок якого повинен бути перерахований кредит та відповідно назва придбаного споживачем товару.

Крім того, матеріали справи не містять ніяких даних про те, що банк на виконання п. 2.2.1 Основних умов договору взагалі перерахував суму кредиту підприємству торгівлі, оскільки саме у такий спосіб сторони визначили порядок надання кредиту.

Також банком приєднано до позовної заяви не посвідчену в передбаченому ЦПК України порядку ксерокопію Пропозиції про зміну Договору карткового рахунку та договору страхування від 02.08.2014 року № 8258, із змісту якого не вбачається укладення між сторонами кредитного договору, на який посилається банк.

При цьому, самого договору карткового рахунку як різновиду кредитного договору банк суду не надав, а приєднав до позовної заяви лише вказану Пропозицію про зміну договору карткового рахунку.

З останньої вбачається, що сторони погодили внести зміни в першу, другу та третю частину, а саме стосовно інформації про клієнта, процентну ставку за користування овердрафтом та зміни щодо найменування страховика.

Таким чином, банком на доведення своїх вимог надано суду два різних за своєю правовою природою договори, за змістом яких в одному випадку 02.02.2008 року укладено споживчий кредит на придбання товару в торгівельному закладі, в іншому 02.08.2014 року - підписано Пропозицію про внесення змін до договору карткового рахунку.

Про те, жодний з наданих документів не містить інформації про отримання позичальником кредиту в розмірі 10762,45 грн., як то стверджує позивач - правонаступник ПАТ « Банк Ренесанс Капітал».

Крім того, 30.11.2018 р. банком на ім`я відповідача була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором про погашення заборгованості в загальному розмірі 9992,49 грн., тоді коли в своїй позовній заяві від 06.08.2019 р. позивач зазначає про існування вже іншої заборгованості - 38115,21 грн.

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, не надав відповідної правової оцінки вказаним письмовим доказам, не усунув протиріччя між ними, та прийшов до передчасного висновку про доведеність позивачем факту укладання кредитного договору та порушення позичальником своїх договірних зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів звернуто увагу на те, що в «Основних умовах договору» від 02.02.2008 року визначені умови кредитування за №8, що не узгоджується з номером кредитного договору та датою укладення договору зазначених банком в своїй позовній заяві.

Також, одним з доводів апеляційної скарги є те, що позивач ще в січні 2019 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису та отримав останній.

З приєднаної до апеляційної скарги копії виконавчого напису, виданого 21.01.2019 року приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» вбачається, що з боржника за кредитним договором № 8258 від 02.08.2014 року стягнуто 15455,30 грн. за період з 15.01.2018 року по 15.01.2019 року, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 3905,45 грн., прострочена заборгованість за комісією - 30 грн. прострочена заборгованість за процентами 6074, 47 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 140,64 грн., строкова заборгованість за процентами 152,97 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту 5151,77 грн.

Зазначений виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні, а отже, на думку, апелянта має місце подвійне стягнення, оскільки інтереси банку вже захищені у спосіб досудового стягнення кредитної заборгованості, що виключає підстави для судового захисту шляхом чергового стягнення тієї самої заборгованості за тим самим кредитним зобов`язанням.

За змістом ст. 1055 ЦК України єдиною можливою формою кредитного договору є письмова форма, доказом дотримання якої може бути виключно оригінал такого договору або належним чином завірена копія, який сторони по справі суду не надали.

З метою сприяння в з`ясуванні всіх фактичних обставин справи та усунення протиріч між письмовими доказами, судом апеляційної інстанції було запропоновано позивачу в порядку витребування доказів надати належним чином завірені копії кредитного договору №8258 від 02.08.2014 року з додатками, розрахунком заборгованості на час його закінчення. А також з метою недопущення подвійної відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, докази щодо розмежування кредитної заборгованості, про стягнення якої банк звертався в порядку виконавчого напису, від кредитної заборгованості, про стягнення якої останній звернувся в серпні 2019 року до суду.

Між тим, вказаний запит апеляційного суду залишився без відповіді банку, який отримав вказану ухвалу суду 30.11.2020 року.

Враховуючи, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача, а з наданих позивачем суперечливих письмових доказів не вбачається факт укладання 02.08.2014 р. кредитного договору з відповідачем та отримання нею кредиту в розмірі 10762,45 грн., тобто самого факту існування кредитних правовідносин на підставі зазначеного в позовній заяві кредитного договору, в задоволені позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.