Справа № 199/4399/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Ковтун К.В..

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , який діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2015 року народження, треті особи Амур-Нижньодніпровська районна у місті Дніпрі рада, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , який діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2015 року народження, треті особи Амур-Нижньодніпровська районна у місті Дніпрі рада, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалась на те, що 27.01.1987 на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на право користування квартирою АДРЕСА_1 на склад сім`ї: ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_5 .

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №229/3 від 19.09.2013 року було змінено договір найму житлового приміщення вищезазначеної квартири та укладено договір найму на вказану квартиру з відповідачем по справі. На теперішній час відповідач є основним квартиронаймачем вказаної квартири, за користування якою відмовляється сплачувати комунальні послуги.

Також у зазначеній квартирі зареєстровані окрім позивачів: ОСОБА_5 та його малолітня донька ОСОБА_6 , 2015 року народження.

Позивачі зазначають, що ОСОБА_5 ще 14 років тому виявив бажання виїхати на постійне місце проживання до свого батька, а потім став проживати зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає по теперішній час. Таким чином, ОСОБА_5 та його малолітня донька ОСОБА_6 без поважних причин не проживають в спірній квартирі.

Окрім цього, позивачі зазначають, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року усунуто перешкоди ОСОБА_5 та його малолітній доньці ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_5 та його малолітню доньку ОСОБА_6 у вказану квартиру.

19.09.2016 постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу органу державної виконавчої служби м Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження з виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року.

02.12.2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року виконано та вселено ОСОБА_5 і його малолітню донька ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_3 , про що складено акт державного виконавця.

25.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_5 , який діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2015 року народження, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, однак рішенням суду від 05.05.2017 року у позові було відмовлено через те, що позов подано передчасно, оскільки з моменту вселення за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області не пройшло шестимісячного терміну, як передбачено законом.

Втім, після вселення 02.12.2016 року відповідач ОСОБА_5 , разом з малолітньою донькою ОСОБА_6 , 2015 року народження, у спірній квартирі не мешкають та вселятися не збираються, їх речі у квартирі відсутні, комунальні послуги позивачі сплачують самотужки.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 надав до суду відзив у якому зазначив, що на протязі семи років між ним та позивачами існує спір та конфлікти з приводу користування спірною квартирою. Брат та матір не визнають його право та право його малолітньої доньки на проживання та користування спірною квартирою, тому чинять перешкоди та усіляко намагаються позбавити їх права на житло.

Відповідач ОСОБА_5 ніколи не втрачав інтересу до спірної квартири, оскільки іншого житла не має, у квартирі АДРЕСА_3 знаходяться його речі та облаштоване місце для проживання.

На підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №229/3 від 19.09.2013 року ОСОБА_5 є основним квартиронаймачем спірної квартири та здійснює оплату комунальних платежів по її утриманню.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.11.2015 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання його з донькою такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 року усунуто перешкоди ОСОБА_5 та його малолітній доньці ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_5 та його малолітню доньку ОСОБА_6 у вказану квартиру.

02.12.2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 року виконано та вселено відповідача разом з його малолітньою донькою ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_3 , про що державним виконавцем складено акт.

Після вселення свої речі з квартири відповідач не забирав, до квартири приїздить разом зі своєю малолітньою донькою, періодично залишається з нею ночувати у квартирі. Частіше це відбувається коли його мати знаходиться на роботі, оскільки вона працює позмінно.

На думку відповідача, факт проживання його у спірній квартирі підтверджується актами, які складені за участю сусідів. Окрім цього, відповідач зазначив, що він належним чином утримує спірну квартиру та сплачує комунальні платежі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, та додатково зазначила, що відповідач тривалий час не проживає у спірній квартирі, речі ОСОБА_5 та його доньки у квартирі відсутні. Відповідач інколи приходить до квартири у її відсутність, включає електроенергію та користується водою, за які кошти не сплачує. Він не має наміру проживати в квартирі, оскільки його сім`я проживає за іншою адресою. На теперішній час між сторонами існують неприязні стосунки та вирішити спір у позасудовому порядку неможливо, бо ОСОБА_5 неодноразово висловлював що хоче забрати квартиру та позбавити її і молодшого сина житла. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 та його малолітня донька тривалий час не проживають у квартирі, ОСОБА_1 просила визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою позов підтримав у повному обсязі та просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . У судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Бреже Л.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що відповідач ОСОБА_5 заселився у спірну квартиру на підставі ордеру та на теперішній час саме він є основним квартиронаймачем і саме з ним укладено договір найму. Також вказала, що між сином, матір`ю та молодшим братом існує стійкий конфлікт з приводу проживання у спірній квартирі. Позивачі чинять відповідачу та його малолітній доньці перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Спірна квартира є єдиним житлом позивача та його малолітньої дитини і він не втратив інтересу до спірного житла, оскільки завжди проживав у квартирі та сплачував комунальні послуги.

Також зазначила, що під час розгляду цієї справи, в Амур-Нижньодніпровському районному суді м.Дніпропетровська розглядалася справа про вселення відповідача ОСОБА_5 та його малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартиру АДРЕСА_1 .

28.02.2020 року по вказаній справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпро ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, - задоволено у повному обсязі, а саме:

- усунуто ОСОБА_5 та його малолітній дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ;

- вселено ОСОБА_5 та його малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартиру АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не з`явився надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з`явився. Директор департаменту Пономарьов А.С. надав до суду письмові пояснення, у яких просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що задоволення позову порушить права малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2015 року народження.

Також у судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивачів та має з ОСОБА_1 добросусідські відносини, повідомила суду, що у квартирі позивачів буває кожного тижня, але відповідача та його доньки не бачила. Зі слів позивачів відомо, що між сторонами є конфлікти стосовно користування квартирою.

Свідок ОСОБА_9 , який є чоловіком позивача ОСОБА_1 , пояснив, що починаючи з 2013 року разом із дружиною проживає у спірній квартирі. Відповідач ОСОБА_5 у квартирі на проживає, комунальні послуги не сплачує, речей відповідача у квартирі немає. Ніколи не чинив відповідачу перешкоди у користуванні квартирою, замки не змінював.

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 27.01.1987 року виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради ОСОБА_10 був виданий ордер №283 на право заняття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 на склад сім`ї: ОСОБА_11 - наймач, ОСОБА_12 - чоловік та ОСОБА_5 - син (а.с.11).

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради №229/3 від 19.09.2013 було змінено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 та укладено договір найму на вказану квартиру з ОСОБА_5 .

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року усунуто перешкоди ОСОБА_5 та його малолітній доньці ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_5 та його малолітню доньку ОСОБА_6 у вказану квартиру.

19.09.2016 постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу органу державної виконавчої служби м Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження з виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року.

02.12.2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року виконано та вселено ОСОБА_5 та його малолітню донька ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_3 , про що свідчить акт державного виконавця.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивачі як підставу позову зазначила вибуття відповідачів на постійне проживання в інше жиле приміщення.

Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" відповідно до статті 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Отже, на підставі ст.107 ЖК України наймач житлового приміщення або член його сім`ї може бути визнаний судом таким, що втратив право користування цим приміщенням, якщо фактичні дані свідчать про обрання ним іншого постійного місця проживання.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом", не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається "необхідним у демократичному суспільстві".

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі беззаперечні докази про обрання ОСОБА_5 та його малолітньою донькою постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Із пояснень представника відповідача та наданого відповідачем відзиву вбачається, що відповідач разом зі своєю малолітньою донькою бажає вселитися до спірної квартири, однак через перешкоди зі сторони позивачів він не може потрапити до квартири, що спровокувало ОСОБА_5 звернутися до суду з проханням усунути йому та його малолітній доньці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а також вселити його разом із донькою в вищезазначену квартиру.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.02.2020 року задоволено позов ОСОБА_5 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , де третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпро ради, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Вказаним рішенням ухвалено:

-усунути ОСОБА_5 та його малолітній дитині ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 ;

-вселити ОСОБА_5 та його малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24.09.2020 року вказане рішення залишено без змін.

Окрім цього, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій встановлено факт, що між позивачами та відповідачем дійсно існує конфліктна ситуація з приводу користування квартирою АДРЕСА_1

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, наданими в якості доказів квитанції про сплату відповідачем комунальних послуг за адресою квартири підтверджує той факт, що відповідач не втратив інтересу до квартири та як наймач виконує свої обов`язки щодо утримання житла, хоча на теперішній час позбавлений можливості там проживати.

Суд також враховує, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" від 13 травня 2003 року, та рішення ЄСПЛ у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з вимогами ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6 набули право власності або право постійного користування іншим житловим приміщенням, стороною позивачів до суду не надано. Також не надано і доказів того, що відповідачі не проживають у даній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Отже, за вищевказаних обставин визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , призведе до неспівмірного втручання в право на житло та необґрунтованого позбавлення їх житла.

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Отже, суд також враховує, що малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її непроживання у спірній квартири не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Також, суттєвою є обставина, що спірна квартира не приватизована, тому неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на її приватизацію, а отже визнання її такою, що втратила право користування, та, як наслідок, знаття її з реєстрації, буде порушувати права дитини на житло.

Окрім цього, Органом опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради надано висновок про недоцільність визнання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.190-193).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що підстави для визнання ОСОБА_5 та малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , - відсутні, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_5 , який діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2015 року народження, треті особи Амур-Нижньодніпровська районна у місті Дніпрі рада, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд вважає відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-89, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 280-289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 9, 65, 71, 72, 107 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_5 , який діє також в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 , 2015 року народження, треті особи Амур-Нижньодніпровська районна у місті Дніпрі рада, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя