УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Кузнецов Д.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до ОСОБА_1 про зобов`язання передачі архівних документів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання останнього передати архів нотаріальних документів, напрацьованих ним по Маріупольському міському нотаріальному округу, до Донецького обласного державного нотаріального архіву у місті Покровську.

Дослідивши матеріали позову, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, правовою підставою для позову було здійснення контролю з боку позивача за діяльністю приватного нотаріусу Гайтана О.М., діяльність якого була припинена в примусовому порядку внаслідок невиконання ним вимог Закону «Про нотаріат», та обов`язок нотаріуса здійснити передачу нотаріальних документів до державного нотаріального архіву.

Згідно з частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень (підпункт 3).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Поняття «суб`єкт владних повноважень» визначено статтею 4 КАС України, згідно з якою це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» (надалі за текстом Закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно з статтею 2-1 Закону державне регулювання нотаріальної діяльності полягає, зокрема, у встановленні порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності; здійсненні контролю за організацією нотаріату; дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства.

Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до статті 14 Закону документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса є власністю держави і перебувають у володінні та користуванні приватного нотаріуса у зв`язку із здійсненням ним нотаріальної діяльності.

Приватний нотаріус зобов`язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності.

У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з статтею 30-1 Закону припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса здійснюється Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі за наявності підстав, передбачених цим Законом, шляхом видання наказу про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса.

Особа, нотаріальна діяльність якої припинена, зобов`язана протягом одного місяця з дня одержання копії наказу передати до відповідного державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. У разі якщо цей строк є недостатнім, він може бути продовжений рішенням Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, але лише один раз і не більше ніж на місяць.

У разі неможливості або відмови приватного нотаріуса особисто здійснити передачу документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса у встановлені строки цей обов`язок покладається на Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, яке в разі необхідності залучає до цього поліцейських.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 228 (надалі за текстом - Положення) Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику у сфері нотаріату.

Згідно з пунктом 3 Положення основними завданнями Мін`юсту є забезпечення формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства.

Згідно з пунктом 69 пункту 4 Положення Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань здійснює державне регулювання нотаріальної діяльності, зокрема здійснює контроль за організацією нотаріату та нотаріальної діяльності уповноважених осіб, перевіряє організацію нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства.

Згідно з пунктом 1 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мінюсту від 23.06.2011 року № 1707/5, міжрегіональні управління Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

Згідно з пунктом 4.29 наказу міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує і контролює діяльність нотаріального архіву щодо зберігання нотаріальних документів.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування. (Постанова Верховного суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-1094цс17).

Системний аналіз наведених вище положень законодавства свідчить, що позивач є органом виконавчої влади, який реалізує та забезпечує державну політику у сфері нотаріату, здійснює державне регулювання та контроль нотаріальної діяльності та дотримання ними порядку правил нотаріального діловодства, в тому числі контроль за передачею архівних документів нотаріусом, які є власністю держави згідно статті 14 Закону, до державного архіву.

Спір у цій справі виник не у зв`язку із реалізацією позивачем цивільних прав та не із цивільних, земельних, трудових, сімейних житлових та інших правовідносин в розумінні статті 19 ЦПК України, оскільки здійснення державного контролю у сфері нотаріату та нотаріального (архівного) діловодства є функцією органу держави влади, а не результатом цивільних відносин.

З огляду на викладене суд вважає, що цей спір є публічно - правовим, що є визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції.

Стосовно права на подачу позивачем позову до суду адміністративної юрисдикції як суб`єкта владних повноважень суд відзначає наступне.

Держава може вступати як у цивільні, так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень.

Отже, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Метою участі держави в особі відповідних органів у адміністративних правовідносинах є публічний інтерес, тобто вступаючи у такі відносини, держава в особі відповідного органу має на меті в першу чергу захист інтересів держави, громади, невизначеного кола осіб. У той же час, вступаючи в цивільні чи господарські правовідносини, держава в особі відповідного органу насамперед має на меті задоволення приватного інтересу.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження 12-160гс18, пункти 6.21 - 6.23).

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Отже, держава в особі відповідних органів може брати участь в судових процесах, в тому числі в якості позивача, за правилами цивільного, господарського або адміністративного судочинства, виходячи, в першу чергу, із суті правовідносин та з урахуванням, зокрема, суб`єктного складу сторін та інших чинників, які можуть впливати на визначення юрисдикції судів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом цієї норми за правилами цивільного судочинства розглядаються спори про захист приватного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Таким чином, розгляд публічно-правових спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів, що виключає їх розгляд за правилами іншого судочинства.

Державу в судовому процесі, зокрема в якості позивача, може представляти орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У цій справі предметом спору є зобов`язання приватного нотаріусу, діяльність якого припинена в примусовому порядку, передати архів нотаріальних документів до державного закладу архіву, що є функцією держави та власністю держави. Державний контроль у нотаріальній та архівній сфері та нагляд за порядком ведення нотаріального діловодства здійснюється Мінюстом та Територіальними управліннями юстиції.

Отже, цей спір має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства. При цьому Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області може звертатись до адміністративного суду з позовними заявами про зобов`язання передачі архівних документів.

Подібні висновки також викладені в постанові Великою палати Верховного суду від 26 лютого 2019 року по справі 915/478/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин суддя приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до ОСОБА_1 про зобов`язання передачі архівних документів.

Роз`яснити позивачу, що для вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства слід звернутися до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Суддя: Д. В. Кузнецов