Справа № 2о-225/10 Провадження № 22-ц/802/283/20 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Категорія: 86 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

29 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бовчалюк З.А., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в особі опікуна - ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 21 вересня 2010 року в цивільній справі № 2о-225/10,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в особі опікуна ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 21 вересня 2010 року в цивільній справі № 2о-225/10 повернуто заявникам.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду першої інстанції, 22 січня 2020 року було подано апеляційну скаргу, яка підписана ОСОБА_2 , з відміткою «З повагою потерпілі» .

Відповідно до ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги, поданої представником, має бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо ці документи раніше не подавалися.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , крім себе, вказав, що дана апеляційна скарга подана ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак не додав документів, що посвідчує його повноваження на представництво інтересів цих осіб.

Апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України, зокрема вона є стилістично не зрозумілою, містить у собі лише певні фрази, вислови, які не несуть жодного змістового навантаження, не зазначено у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.3 ч.4 статті 356 ЦПК до апеляційної скарги має бути доданий документ про сплату судового збору або документи, які дають підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Заявником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі, визначеному пунктом 6 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» .

Водночас ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначено, що скаржники від судового збору звільнені з 01.11.2011 р- Закону у дії, однак не зазначено на підставі якого саме Закону скаржники звільнені від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги.

Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Статтею 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) передбачені пільги щодо сплати судового збору та зазначено хто звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вимоги наведених норм Закону щодо доведеності наявності підстав для звільнення скаржників від сплати судового збору ОСОБА_2 не виконані.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, для звільнення від сплати судового збору заявник повинен подати до суду докази, що він відповідно до Закону звільнений від сплати судового збору або про його незадовільне (скрутне) матеріальне становище, що не було виконано ОСОБА_2 .

У разі подання апеляційної скарги на ухвал суду скаржнику відповідно до підпункту 2 пункту 9 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід її оплатити судовим збором в розмірі 384, 20 гривень. працездатних осіб ( 420,40 грн.).

Таким чином, за подання даної апеляційної скарги скаржнику слід сплатити судовий збір в розмірі 420,40 гривень за наступними реквізитами: отримувач коштів УК у м. Луцьку /Луцька отг/ 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009628 , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача UA0003550 , Код класифікації доходів бюджету 22030101, Призначення платежу;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення суду від ____________(Дата оскаржуваного рішення), по справі ____________(номер справи), Волинський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Відповідна квитанція (оригінал) або квитанції (оригінали) мають бути подані до апеляційного суду. У разі якщо скаржник, згідно з законом, звільнений від сплати судового збору йому необхідно подати до апеляційного суду документи, які підтверджують таке право.

Окрім того, відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала суду постановлна 03 жовтня 2019 року строк на оскарження даного судового рішення закінчився 18 жовтня 2019 року. З апеляційною скаргою ОСОБА_2 звернувся лише 22 січня 2020 року, тобто з значним пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення від 03 жовтня 2019 року, заяви про поновлення строку особою, якою подано апеляційну скаргу не подано.

За змістом ст. 127 ЦПК України пропущений процесуальний строк може бути поновлено за заявою учасника справи.

При цьому ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Відповідно з цим, аналізуючи зміст ст.ст. 81,127 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо справедливого розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Частиною 3 ст. 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно вимог частини першої та пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі «Преда і Дардарі проти Італії» Суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, вважаю, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання ОСОБА_2 , своїм процесуальним правом, яке виразились в неодноразовій подачі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 21 вересня 2010 року в цивільній справі № 2о-225/10, які за результатами розгляду судом першої інстанції неодноразово були повернуті заявнику, в подальшому подачі апеляційних скарг на означувальні судові рішення, які також були повернуті ОСОБА_2 , що в свою чергу є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних його прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право сторін на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечення виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, приходжу до висновку, що апеляційне провадження не може бути відкрито, а апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши можливість скаржникам подати належним чином оформлену апеляційну скаргу із її копіями відповідно до кількості учасників справи, у разі підписання апеляційної скарги лише ОСОБА_2 підтвердження повноважень його як представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оригінал квитанції про сплату судового збору, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення від 03 жовтня 2019 року, з обґрунтуванням причини його пропуску.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що у разі подальшого зловживання процесуальними правами, до нього будуть застосовані заходи процесуального примусу, передбачені пунктом 5 частиною першою статті 144 ЦПК України

Керуючись ч.2 ст. 185, ст. 356, ст. 357, 381 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року у даній справі залишити без руху, надавши строк тривалістю десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у разі невиконання у визначений строк вимоги суду про звернення до апеляційного суду з заявою про поновлення строку, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено на підставі ч. 3 ст. 357 ЦПК України. У разі невиконання інших вимог суду у зазначений строк апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя