Дата документу 18.12.2020 Справа № 335/1957/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/1957/20 Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження №22-ц/807/3504/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача: суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Онищенко Е.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року Комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , яка користується послугами Комунального підприємства «Водоканал», однак оплату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, і тому за період з 01 серпня 2008 року по 31 грудня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 7095, 80 грн.

Із урахуванням зазначеного, Комунальне підприємство «Водоканал», просило суд:

Стягнути з ОСОБА_1 борг у розмірі 7095, 80 грн за спожиту воду і послуги з водовідведення на користь Комунального підприємства «Водоканал».

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року позов Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» суму заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01 серпня 2008 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 7095,80 грн.

06 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення,було скасовано та призначено розгляд по справі по суті. (а.с.88).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 року позов Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» суму заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01 березня 2012 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 5841,06 грн.

У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок заборгованості, який складено не на офіційному бланку підприємства, він не зареєстрований як офіційний вихідний документ, його підписано бухгалтером ОСОБА_2 , яка не є особою уповноваженою на складання та видання офіційних вихідних документів позивача, він не завірений печаткою, отже зазаначений документ є неналежним, допустим та достатнім доказом. Крім того, суд першої інстанції при винесенні рішення не взяв до уваги, що ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Комунальне підприємство «Водоканал» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн (2102,00 грн х 100 = 210 200 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 7095,80 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах зявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наданий КП «Водоканал» розрахунок заборгованості не спростовано, сума заборгованості за спожиту воду і послуги водовідведення ОСОБА_1 не сплачена, тому наявні підстави для стягнення заборгованості, однак, враховуючи заявлене ОСОБА_1 клопотання про застосування строків позовної давності, суд прийшов до висновку про необхідність застосування позовної давності до частини позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.2008 по 03.2012, в решті заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 5841,60 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання від 11 березня 2020 року. (а.с.15).

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, КП «Водоканал» надавав ОСОБА_1 як споживачеві за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась.

Згідно довідки Комунального підприємства «Водоканал» та розрахунку заборгованості, за період з 01 серпня 2008 року по 31 грудня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення загальним розміром 7095,80 гривень (а.с. 3-7; 8).

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року «Про порядок оплати послуг за водопостачання та водовідведення», збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг на розрахунковий рахунок Комунального підприємства «Водоканал».( а.с. 11).

Актом технічного обстеження № 736 від 21 квітня 2010 року підтверджено, що було здійснено обстеження водомірного вузла за вищевказаною адресою та встановлено, що КП "Водоканал" забезпечує абоненту подачу води через ввід діаметром 15 мм. на якому встановлено обліковий прилад марки КВ 1,5. В акті також зазначено, що наступний строк державної повірки водолічильника абонента ІІ квартал 2014 року. (а.с. 52).

З акту технічного обстеження від 06 листопада 2015 року, складеного представником КП «Водоканал» Тимофєєвою Л.В., вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 необхідно в строк до 06 грудня 2015 року здійснити повірку водолічильника абонента. На акті наявна позначка «від підпису відмовилась».(а.с. 11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 19.04.2018 та постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2018 встановлено, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 надаються КП «Водоканал» послуги з водопостачання та водовідведення, на її ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Актом технічного обстеження № 736 від 21.04.2010 підтверджено, що було здійснено обстеження водомірного вузла за вищевказаною адресою та встановлено, що КП «Водоканал» забезпечує абоненту подачу води через ввід діаметром 15 мм. на якому встановлено обліковий прилад марки КВ 1,5. В акті також зазначено, що наступний строк державної повірки водолічильника абонента ІІ квартал 2014. У відповідності до пояснень свідка була неодноразово попереджена про необхідність здійснення періодичної повірки засобу обліку води у строк до 06.12.2015. Вказані відомості щодо необхідності здійснення повірки лічильника містяться у акті технічного обстеження від 06.11.2015, підписувати який ОСОБА_3 відмовилася. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що у вказаний термін ОСОБА_3 зверталася до КП «Водоканал» з метою здійснення періодичної повірки засобу обліку води. Прилад обліку води позивача був знятий з абонентського обліку з 07.12.2015 та нарахування за надані послуги водопостачання з цього часу здійснюються відповідно до питомої норми водоспоживання з урахуванням пільги, яку має позивача в розмірі 50 % (член сім`ї загиблого).( ас. 67-68;69-70).

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник або наймач (орендар) квартири зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал».

У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

За період з 01 серпня 2008 року по 31 грудня 2019 року заборгованість за послуги з водопостачання складає 7095,80 грн. (а.с. 3-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що в порядку наказного провадження КП «Водоканал» до ОСОБА_3 не звертався, вимоги до ОСОБА_3 пред`явив за період з 01.08.2008 року по 31.12.2019 року лише 03.03.2020 року, тобто з урахуванням строку позовної давності за три роки КП «Водоканал» міг звернутися з вимогами про стягнення заборгованості з 03.03.2017 року.

Разом із тим, у березні 2015 року ОСОБА_3 було сплачено 110,00 грн в погашення минулої заборгованості та у квітні 2015 року сплачено ще 25,67 грн. в погашення минулої заборгованості, оскільки поточних нарахувань у цей період не було, тобто ОСОБА_3 визнано борг за попередній період, отже з урахуванням визнання ОСОБА_3 боргу у березні 2015 року перебіг строку позовної давності щодо вимог з березня 2012 року перервався і розпочався знову в силу ч.3 ст.264 ЦК України. У подальшому ОСОБА_3 знов було здійснено платіж у розмірі 125,60 грн, що більше ніж нараховано поточного платежу в червні 2017 року, в межах трирічного строку, тобто знов перервано строк позовної давності, тобто з позовом до ОСОБА_3 з урахуванням вищенаведеного останнього платежу у червні 2017 року, трирічний строк позовної давності спливав у червні 2020 року, а з позовом КП «Водоканал» звернулося до суду в межах трирічного строку з дня останнього визнання боргу ОСОБА_3 - 03.03.2020 року.

Враховуючи, що в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заявила про застосування строків позовної давності, у зв`язку із чим суд на підставі ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про застосвання позовної давності до вимог з 01.2008 року по 03.2012 року та стягнув суму боргу в межах строків позовної давності за період з 03.2012 по 31.12.2019, що становиить 5841.60 грн відповілдно до розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи ( а.с. 3-7).

Доводи апеляційної скарги про те, що здійснені заявником платежі в березні 2015 року на суму 110,00 грн та у квітні 2015 року на суму 25,67 грн були здійснені нею, як поточні платежі, а не в рахунок погашення минулої заборгованості, колегією суддів не беруться до уваги виходячи з наступного.

Нарахування за користування послугами з водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленному порядку, відповідно до кількості осіб, проживаючих за вказаною адресою. Споживач має право встановити індивідуальний засіб обліку води. До 06 листопада 2015 року облік послуг за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювався на підставі показань засобу обліку води.

Відповідно до абз. 2 п.14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).

Оскільки, в лютому та березні 2015 року, ОСОБА_1 не було надано показань засобу обліку, нарахування заборгованості не здійснювалися КП «Водоканал», а отже сплачені кошти в сумі 110,00 грн, 25,67 грн було вірно зараховано в погашення минулого періоду. Показання засобу обліку були надані лише в квітні 2015 року.

Крім того, оскільки прилад обліку води не був наданий на повірку у встановлені строки, 07 грудня 2015 року він був знятий з обліку, а нарахування з цього часу за надані КП «Водоканал» послуги, почали здійснюватися відповідно до питомої норми водоспоживання з урахуванням пільги, яку має ОСОБА_1 в розмірі 50%. (член сім`ї загиблого).

Також, дані обставини були перевірені Жовтневим районним судом м. Запоріжжя при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водоканал» про зобов`язання здійснити перерахунок, відшкодуавання матеріальної та моральної шкоди, та встановлено, що КП «Водоканал» здійснює нарахування відповідно до норм законодавства, а підстави для проведення перерахунку та прийняття на абонентський облік не повіреного приладу відсутні, тому було відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . Дане рішення було залишене без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року.

У зв`язку з викладеним, твердження ОСОБА_1 про те, що вона здійснювала платежі відповідно до показань засобу обліку та вони були поточними, не відповідають дійності, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт звернення ОСОБА_1 до КП «Водоканал» з заявою про взяття на абонентський облік повіреного засобу обілку холодної води.

Доводи апеляційної скарги, що Комунальне підприємство «Водоканал» надало розрахунок, який є недопустимим доказом та підписаний не уповноваженою особою є безпідставними, оскільки розрахунок заборгованості, долучений позивачем у справу, підписані фахівцем КП «Водоканал» ОСОБА_4 та скріплений печаткою, складений повноважною особою, яка діяла в межах своїх посадових обов`язків, який не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, адже нормами ЦПК України не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. Довідка щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення складена з чітким зазначенням сум заборгованості за кожен місяць отримання споживачем централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення наявність пільг у ОСОБА_1 , як члена сім`ї загиблого ветерана війни, колегія суддів зазначає наступне.

Нарахування за послуги з холодного водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 здійснювалося відповідно до його показань засобу обліку, проте починаючи з 07 грудня 2015 року, прилад був знятий з абонентського обліку у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснила у встановлені строки періодичну повірку, тому нарахування почали здійснюватися відповідно до питомої норми водоспоживання затвердженої рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради з урахуванням кількості зареєстрованих осіб та з урахуванням 50% пільгм (член сімї загиблого (померлого) ветерана війни).

Відповідно до Рішення №474 від 25 листопада 2014 року, норми споживання питної води для споживачів, які мешкають в упорядкованих квартирах багатоквартирних будинків без водолічильників з газовими колонками становлять: 0,350 куб.м. на 1 особу на добу (тобто 10,646 куб.м. за 30 днів на 1 особу або 10,675 куб.м. за 31 день на 1 особу).

За адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 1 особа з урахуванням пільги 50% «Член сімї загиблого (померлого) ветерана війни».

При здійсненні нарахування за послуги водопостачання та водовідведення за вищевказаною адресою, з урахуванням пільги 50%, КП «Водоканал» керувався Постановою Кабінету Міністрів України №409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», відповідно до якої встановлені єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії, а саме: з центрального постачання холодної води 2,4 куб.м. на одну особу на місяць (за наявності централізованого постачання гарячої води), 4 куб. м. на одну особу на місяць (за відсутності централізованого постачання гарячої води); з централізованого водовідведення 4 куб.м. на одну особу на місяць.

З 01 травня 2019 року до Постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», внесено зміни згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1176 від 27 грудня 2018 року, щодо соціальних нормативів, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг і були встановлені єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії, а саме: з централізованого постачання холодної води 2 куб.м. на одну особу на місяць (за наявності централізованого постачання гарячої води), 3,6 куб. м. на одну особу на місяць (за відсутності централізованого постачання гарячої води); з централізованого водовідведення 3,6 куб.м. на одну особу на місяць.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі» з 01 жовтня 2019 року,запроваджено новий механізм надання пільг, відповідно до якого пільги розраховуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення, а не виконавцями послуг і виплата розрахованої суми пільги здійснюється у гршовій формі.

З урахуванням вищевказаного порядку Комунальним підприємством «Водоканал» проводилися нарахування ОСОБА_1 , а отже доводи апеляційної скарги щодо неправильного нарахування заборгованості Комунальним підприємством «Водоканал» є необґрунтованими.

Детальний розрахунок об`єму спожитих послуг і їх вартість за спірний період часу наведений позивачем (а.с.3-7), перевірений судом, а отже доводи ОСОБА_1 про неправильне нарахування за користування послугами з централізованого постачання холодної води є безпідставними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідив надані сторонами докази у їх сукупності та враховуючи, що на час розгляду справи сума заборгованості за спожиту воду і послуги водовідведення відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, зробив правильний та обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог з врахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Онищенко Е.А.