УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Старікова М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 про видачу судового наказу про стягнення з публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», код ЄДПРОУ , нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» заборгованості по виплаті заробітної плати, не виплаченої йому при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Розглянувши заяву та додані до неї документи суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу однією з вимог заявника є стягнення з публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Згідно довідки № 8 від 16.01.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 працював в ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «шахта ім. Г.Г. Капустіна» прохідником, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 , що не входить до фонду оплати праці складає 31336,00 грн., з яких 986,00 грн. - лікарняний за рахунок підприємства, 30350,00 грн. - допомога при виході на пенсію.

Згідно ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входять:

1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати № 114/8713, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713.

Так, згідно з п.п. 3.3. та 3.6. Інструкції суми оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства та допомоги працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством, не входять до фонду оплати праці.

З вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що допомога у зв`язку з виходом на пенсію та оплата днів тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, вимога щодо стягнення заборгованості з оплати днів тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства у сумі 986,00 грн. та допомога у зв`язку з виходом на пенсію у сумі 30350,00 грн., а всього на загальну суму 31336,00 грн., заявлена заявником, не відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

У зв`язку з чим, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити заявнику у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника заборгованості з оплати днів тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства у сумі 986,00 грн. та допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у сумі 30350,00 грн., а всього на загальну суму 31336,00 грн.

Щодо вимоги заявника про стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 168269 грн. 92 коп., суд зазначає наступне.

Згідно із п.1 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Підпунктом 4-1пункту 1 частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання до суду заяви про видачу судового наказу становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті дорівнює 210 гривень 20 копійок.

Проте, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу документу, що підтверджує сплату судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 210 грн. 20 коп.

При цьому, разом з заявою про видачу судового наказу заявником було надано клопотання про звільнення його від сплати судового збору про видачу судового наказу в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Клопотання мотивоване тим, що у зв`язку з недоотриманням значної частини заробітної плати він знаходиться в скрутному матеріальному становищі, а також як вбачається з його трудової книжки він не працює, а тому не має змоги сплатити судовий збір.

Розглянувши клопотання, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Порядок сплати, розмір судового збору визначається у відповідності з Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно правової позиції ВСУ, викладеної у п. 29 постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 р. єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону № 3674-У1 є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових рахунків та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Аналіз наведеного свідчить про те, що стаття 8 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких суд може звільнити від сплати судового збору під час звернення до суду і відповідно до ст.12 ЦПК України особа повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином у клопотанні про звільнення від сплати судового збору заявник має не тільки навести обставини, які свідчать про його незадовільне (скрутне) матеріальне становище, а й подати до суду відповідні докази.

Заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, доказів, що підтверджують майновий стан та можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору заявником суду не надано.

При цьому, як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_2 , заявника було звільнено 30 квітня 2019 року у зв`язку з виходом на пенсію, що свідчить про наявність у останнього доходу, а посилання заявника на недоотримання значного розміру заробітної плати, спростовується довідкою № 7 від 16.01.2020 року, виданою ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна», з якої вбачається, що заборгованість підприємства перед працівником ОСОБА_1 із заробітної плати станом на 16.01.2020 року відсутня.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що наведені заявником доводи не свідчать про наявність достатніх підстав для звільнення його від сплати судового збору, а належні і допустимі докази на підтвердження того, що майновий стан заявника перешкоджає йому сплатити судовий збір у встановленому законом порядку і розмірі на момент подання заяви суду надано не було, у зв`язку з чим клопотання заявника про звільнення його від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно ч. ч. 2, 3 ст.165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, наведені обставини вказують на наявність підстав для відмови у видачі судового наказу про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 168269 грн. 92 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161, 163-165, 258-260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля», код ЄДПРОУ заборгованості з оплати днів тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства у сумі 986,00 грн. та допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у сумі 30350,00 грн., а всього на загальну суму 31336,00 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 168269,92 грн.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України щодо подання заяви з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому ЦПК України, після усунення її недоліків.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України у зв`язку з заявленням вимоги, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя М.М. Старікова