АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року

м. Чернівці

Справа № 725/6394/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 листопада 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 8 листопада 2014 року в розмірі 2 000 000 гривень.

Разом з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про його забезпечення, в якій просив суд накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку, кадастровий номер :12:001:0053 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), які розташовані по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначав, що він має намір звернутися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 2 000 000 гривень заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов договору позики від 8 листопада 2014 року. Враховуючи, що ОСОБА_2 на день подання заяви кошти не повернув, вважав, що боржник може відчужити вищевказане майно.

З метою забезпечення ефективного поновлення його порушених прав, оскільки невжиття такого заходу унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення майбутнього позову, просив заяву задовольнити.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявником у поданій заяві не обґрунтовано необхідності застосування такого виду забезпечення позову, не зазначено якими доказами підтверджується можливість вчинення відвідачем відповідних дій щодо відчуження майна на даний час та не доведено співмірність забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Також не наведено доказів щодо визначення вартості будинку та земельної ділянки, на які заявник просить накласти арешт , що позбавляє суд можливості визначити співмірність виду забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу, із заявленими позовними вимогами.

Крім того, ОСОБА_1 не підтверджено наявність реальної загрози, за якої не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відповідач може відчужити належне йому на праві власності нерухоме майно, що може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу за договором позики від 8 листопада 2014 року в розмірі 2 000 000 гривень.

Разом з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про його забезпечення, в якій просив суд накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку, кадастровий номер :12:001:0053 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), які розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.3).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 188450558 від 12 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, кадастровий номер :12:001:0053, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, суд першої інстанції належним чином здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано відповідних доказів вартості належного відповідачу нерухомого майна, на яке він просив накласти арешт у якості забезпечення його позову, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити співмірність такого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Не містяться такі відомості і в наданій позивачем до заяви про забезпечення позову інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 188450558 від 12 листопада 2019 року.

Окрім того, заявник не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилання в заяві про можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в заяві про забезпечення позову, та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу з дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 січня 2020 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна