Дата документу 18.12.2020 Справа № 317/2402/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/2402/18Головуючий у 1-й інстанції Яркіна С.В.
Пр. № 22-ц/807/3215/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 23.09.1995 сторони уклади шлюб. Від спільного з відповідачем життя сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Також позивачка зазначила, що у вересні 2015 року відповідач залишив сім`ю та проживає окремо, з травня 2017 року матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Яркіну С.В.(а.с. 10).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 11) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі та призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року (а.с. 24-25) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2018 та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягало негайному виконанню в межах суми за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2020 року (а.с. 72-73) заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 100-103) просив рішення суду першої інстанції скасувати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 154).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 жовтня 2020 року (а.с. 161).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 164).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 4, 12 - 13, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 280-284, 289, 352, 354-355, 430 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 184 СК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останніх у цій справі.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що з 23 вересня 1995 року позивачка з відповідачем перебувають у шлюбі, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 13 листопада 1995 року, запис за № 14 (копія а.с. 6).

Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 21 січня 2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 28 (копія а.с. 7).

Неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на її утриманні.

Відповідач добровільно допомоги на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 не надає. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є законними, достатнім чином обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог, перш за все, повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки, позивачка, як одержувач аліментів, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), то суд першої інстанції вважав, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 704,80 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними.

Проте, у цій справі мають місце обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, передбачені ст. 376 ч. 3 ч. 3 ЦПК України, а саме: справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача ОСОБА_1 , який наполягав, що тривалий час мешкає у Польщі (а.с.40-42, 119-121), не повідомленого судом першої інстанції належним чином про дату, час і місце засідання суду (та зокрема на судове засідання 11.09.2018 року, в якому було ухвалене судове рішення, конверт із судовою повісткою суду першої інстанції на ім`я відповідача ОСОБА_1 повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення з відміткою поштового відділення «за зазначеною адресою не проживає» а.с.20), та останній обґрунтовує свою апеляційну скаргу у тому числі такою підставою (апеляційна скарга відповідача а.с. 101 зворот).

В силу вимог ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Приписи ЦПК України на момент ухвалення заочного рішення не дозволяли сужду першої інстанції дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за зазначеною адресою не проживає» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Повернення повістки з викликом до суду з вказівкою «за зазначеною адресою не проживає» не є доказом належного інформування особи, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є підставою для скасування судового рішення (що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Тому, при вищевикладених обставинах, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції у цій справі в порядку ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України з ухваленням нового рішення суду аналогічного змісту про задоволення позовних вимог позивача у цій справі.

Оскільки, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в іншій частині є такими, що дублюють доводи заяви відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі (а.с. 36-38), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку в ухвалі від 10 серпня 2020 року (а.с. 72-73), з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі при перегляді вищезазначеного заочного рішення судом першої інстанції у цій справі 10 серпня 2020 року.

Встановлено, що відповідач спосіб стягнення аліментів та розмір останніх, заявлений позивачем у цій справі, не спростовував. Останні є обґрунтованими. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідач у цій справі у суді першої інстанції при розгляді його заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення через свого представника лише категорично заперечував обставини, викладені в позовній заяві щодо ненадання допомоги на утримання неповнолітньої дитини, при цьому надав суду докази підтвердження грошових переказів (без перекладу а.с. 43, 49-57) на ім`я позивачки вже після ухвалення вищезазначеного заочного рішення у цій справі (11.09.2018 року), а саме: від 21.03.2018 на суму 250 доларів США, 22.08.2018 на суму 400,00 доларів США, 28.08.2018 на суму 600,00 доларів США, 03.09.2018 на суму 200,00 доларів США, 18.09.2018 на суму 379,34 доларів США, 11.10.2018 на суму 385,07 доларів США, 27.12.2018 на суму 387,63 доларів США, 21.03.2019 на суму 391,35 доларів США, 27.04.2019 на суму 398 доларів США, 17.06.2019 на суму 394,23 доларів США.

Проте, встановлено, що позивач ОСОБА_2 у суді першої інстанції не визнала, що останні були сплатою аліментів, при цьому, додатково зазначала, що цими коштами вона сплачувала кредит, який вони брали з чоловіком, коли проживали з відповідачем однією сім`єю.

Вказані перекази (без перекладу) не містять даних про те, що вони здійснені відповідачем саме на сплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Належні, допустимі докази протилежного (переклад) у цій справі відсутні.

Тому, суд першої інстанції правильно оцінив критично вказані перекази у цій справі та зазначав, що останні лише в разі визнання їх стягувачем ОСОБА_2 , як аліментів, можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості по аліментам у подальшому при виконанні рішення суду у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Документи додані відповідачем до його вищезазначеної апеляційної скарги, у тому числі документи перекази (без перекладу) (а.с. 122-133), не можуть вважатись доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі, оскільки останні були предметом дослідження у суді першої інстанції під час розгляду останнім заяви відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі (а.с. а.с. 43, 49-57).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2018 та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону; рішення в частині стягнення аліментів підлягало негайному виконанню в межах суми за один місяць (ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України); стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч.1, 13 ЦПК України в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, відповідач не має права на компенсацію у цій справі з позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також, встановлено, що позивач в силу вимог закону взагалі звільнена від сплати судового збору у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 11 вересня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.07.2018 та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягало негайному виконанню в межах суми за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 18.12.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.