Єдиний унікальний номер 227/885/18
Номер провадження 22-ц/804/3524/20
Головуючий у 1 інстанції Хандурін В.В. Єдиний унікальний номер 227/885/18
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/3524/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Гладуха О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області, в режимі відеоконференції з Добропільськім міськрайонним судом Донецької області, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року цивільну справу № 227/885/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (головуючий у 1 інстанції суддя Хандурін В.В.),

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.09.2017 року в смт. Святогорівка Добропільського району Донецької області на перехресті автошляху Олександрівка-Покровськ-Константинопіль, з вини водія ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої сталося зіткнення автомобіля DAEWOO FS LANOS номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, належного позивачу на праві власності автомобіля ЗАЗ-LANOS номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля OPEL ASTRA номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду.

Постановою Добропільського міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року відповідача за вказаним фактом визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №34 від 25.09.2017 року вартість матеріальної шкоди завданої внаслідок пошкодження автомобіля позивача склала 68104 грн. 76 коп. Вартість експертного дослідження склала 3300 грн.

Частково у розмірі 44917,42 грн. зазначена сума відшкодована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», якою була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 .

Оскільки страховою виплатою не в повному обсязі відшкодовано збитки заподіяні позивачу пошкодженням його майна, то просить стягнути з відповідача, як винної у ДТП особи, різницю у сумі заподіяної і відшкодованої страховою компанією шкоди в розмірі 23187,42 грн., вартість витрат на експертне дослідження по оцінці завданої автомобілю шкоди у сумі 3300 грн., витрати на послуги евакуатора в сумі 750 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. та понесені судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 1100 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача за рахунок відшкодування заподіяної в результаті ДТП матеріальної шкоди 16917,72 грн., витрати з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3300 грн, понесені витрати за послуги евакуатора на суму 750 грн, моральну шкоду у сумі 3000 грн, та понесені позивачем судові витрати, а саме: суму сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 399,95 грн, та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1100 грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів зазначає, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 страхова сума на одного потерпілого становить 100000 грн., що покриває розмір необхідного відновлювального ремонту. Позивач погодився з розміром визначеного страховою компанією страхового відшкодування в сумі 44692,75 грн та не вимагав проведення оцінки чи експертизи. Експертне дослідження №34 від 26.09.2017 року ним не було надано до страхової компанії та звіт ТОВ «Фаворит» №2653/17 не оспорювався. ОСОБА_1 було застраховано його цивільну відповідальність та згоди на самостійне відшкодування матеріальних збитків він не надавав. Вартість послуг евакуатора та витрати на проведення експертизи також повинна відшкодовувати страхова компанія. Крім того, вважає незаконним стягнення моральної шкоди, оскільки позивач обґрунтовує її не моральними стражданнями, а зміненими умовами життя. Суд першої інстанції вирішував питання щодо відшкодування моральної шкоди без особистої участі позивача. Також зазначає, що позивачем не доведено витрати на правову допомогу.

Позивачем через свого представника, ОСОБА_3 , подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін. В обґрунтування зазначено, що сторонами, у тому числі відповідачем, не оскаржено розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачу. При цьому у зв`язку з різницею у поняттях збитків та відновлювального ремонту у страхової компанії не виникає обов`язку сплачувати всю суму збитків, хоч і в межах суми страхового ліміту. Спричинення моральної шкоди позивачу також підтверджено та обумовлено заподіянням йому матеріальних збитків. Крім того, під час ДТП за кермом був його син ОСОБА_5 , якому було заподіяно черепно-мозкову травму. Зазначає також, що ним надано усі документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім`я представника позивача - ОСОБА_3 , відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_6 та на адресу третьої особи - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 16 грудня 2020 року останні не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст..130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Статтею 131 ЦПК України визначено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. (ч.2 ст.131 ЦПК)

Судова повістка на ім`я ОСОБА_2 , яка була направлена на останню відому адресу позивача повернута у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючі, що позивач заяв про зміну місця проживання або місцезнаходження до суду не надавав та скористався правом на представництво, то останній відповідно до ст.. 131 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та третьої особи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції частково змінити з наступних підстав.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Порядок відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки врегульовано положеннями ст.. ст. 1187, 1188 ЦК України.

Згідно із ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи убачається, що автомобіль марки ЗАЗ-LANOS номерний знак НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_2 .

16.09.2017 року о 12:00 годині в смт Святогорівка Добропільського району Донецької області на перехресті автошляху Олександрівка-Покровськ-Константинопіль, керуючи автомобілем марки DAEWOO FS LANOS номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч, ОСОБА_1 в порушення п.10.3 ПДР України, не надав перевагу у русі зустрічному автомобілю ЗАЗ-LANOS номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , внаслідок чого відбулось зіткнення цих транспортних засобів, а також пошкодження автомобілю OPEL ASTRA номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 . Всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до товарного чеку від 16.09.2017 року за послуги евакуатора автомобілю ЗАЗ-LANOS номерний знак НОМЕР_2 сплачено 750 грн.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року, яка набрала законної сили 14.11.2017 року, відповідача ОСОБА_1 за вищевказаним фактом ДТП визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Згідно із висновком автотоварознавчого дослідження №34 від 25.09.2017 року за фактом аварійних ушкоджень, складеного на замовлення позивача судовим експертом ОСОБА_8 , вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), заподіяного володільцю автомобілю ЗАЗ LANOS д/н НОМЕР_2 на момент проведення оцінки може складати 68104,76 грн, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля (без урахування вартості товарного вигляду) може становить 63348,99 грн.

Відповідно до товарного чеку від 26.09.2017 року за проведення автотоварознавчого дослідження сплачено 3300 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача - власника автомобіля марки DAEWOO FS LANOS номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу №АК/2662953 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 11 квітня 2017 року. За умовами якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, визначено 100000 грн. та встановлено франшизу у розмірі 1000 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 26.09.2017 року за вказаною подією складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість).

Відповідно до звіту про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ЗАЗ LANOS д/н НОМЕР_2 станом на 26.09.2017 року за фактом аварійних ушкоджень, складеного на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 51187,04 грн; вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобілю ЗАЗ LANOS д/н НОМЕР_2 на момент проведення оцінки (з урахуванням ПДВ та без урахування втрати товарної вартості) складає 51187,04 грн.

За даною дорожньо-транспортною пригодою ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було складено страховий акт №36 від 27.02.2018 року. Відповідно до якого сума страхового відшкодування з урахуванням безумовної франшизи, становить 44917,34 грн.

12 грудня 2017 року потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою на виплату відповідно до якої кінцева сума відшкодування згідно висновку незалежного експерта становить 44 917 грн 34 коп.

05 березня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі страхового акту №36 від 27.02.2018 року за заявою власника автомобіля ЗАЗ LANOS д/н НОМЕР_2 перерахувала на банківський рахунок потерпілої особи ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 44917,34 грн.

Відповідно до листа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» дана виплата визначена на підставі звіту №2653/17 від 29.11.2017р. ТОВ «Фаворит» за виключенням франшизи та з утриманням з неї суми ПДВ, тобто зменшена на 6269,7 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги з частково, суд першої інстанції посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1167, 1194 ЦК України виходив з того, що з вини відповідача позивачу заподіяна моральна та матеріальна шкода, яка з урахуванням недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача, підлягає стягненню з відповідача, як винної особи. При визначенні розміру матеріальної шкоди яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суд виходив з розміру матеріальної шкоди, що зазначена у експертному автотоварознавчому дослідженні №34 у сумі 68104,76 грн.

Проте не можна погодитися з таким висновком у повному обсязі з наступних підстав.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз`яснення надано у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.12.1 ст.12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до положень ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України дає можливість дійти таких висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, то обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року в справі № 359/2309/17 сказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З матеріалів справи убачається, що на час виникнення спірних правовідносин, цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована. Відповідно до страхового полісу страховиком відповідача, з страховим лімітом 100 000 грн, на момент вчинення ДТП була ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Страховиком було визнано подію страховим випадком та проведено виплату страхового відшкодування відповідно до узгодженого з потерпілим розміру завданої шкоди.

При визначення суми страхового відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» виходила з розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу у сумі 51187,04 грн, який визначено звітом про визначення вартості матеріального збитку №2653/17 від 29.11.2017 року.

Убачається, що відповідно до заяви на виплату від 12 грудня 2017 року позивач погодився з розміром страхового відшкодування, а отже й з розміром матеріальної шкоди, визначеної саме відповідно до звіту №2653/17 від 29.11.2017 року у розмірі 51187,04 грн. Вимог щодо відшкодування витрат на проведення попереднього експертного дослідження та послуг евакуатора ним до страхової компанії заявлено не було. За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав при визначенні розміру відшкодування брати за основу дослідження №34.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи викладені у запереченні на апеляційну скаргу щодо обов`язку винної особи відшкодувати потерпілому різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та страховою виплатою, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції наведених вище норм не врахував, не прийняв до уваги, що позивачем на час розгляду справи не було проведено відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля. Висновок складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 ні є висновком експерта у розумінні ст. 102 ЦПК України, дослідження не було проведено та складено як висновок експерта, інші особи не повідомлялися про час та місце проведення дослідження, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до частини п`ятої статті 106 ЦПК України. Визначена у автотоварознавчому дослідженні №34 від 25.09.2017 року, складеного на замовлення позивача, вартість матеріальної шкоди заподіяної позивачу пошкодження майна та вартість відновлювального ремонту цього автомобіля ні є остаточною. У висновку зазначено, що вартість матеріальної шкоди може складати 68104,76 грн, а вартість відновлювального ремонту цього автомобіля (без урахування вартості товарного вигляду) може становить 63348,99 грн. В подальшому звітом про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ЗАЗ LANOS д/н НОМЕР_2 станом на 26.09.2017 року за фактом аварійних ушкоджень, складеного на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», була встановлена, що вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 51187,04 грн; вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного автомобіля на момент проведення оцінки (з урахуванням ПДВ та без урахування втрати товарної вартості) складає 51187,04 грн.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст.36, 37 Закону). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди за статтею 1194 ЦК України. А від так, висновок суду що відповідачем, як особою, якає винною у завданні шкоди, не було оскаржено суму страхового відшкодування та це є підставою для задоволення вимог, не ґрунтується на законі.

При цьому суд першої інстанції помилково посилався на правові позиції викладені Верховним Судом України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року у справі №774/1114/15-ц.

В наведених постановах визначено, що розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Проте у справі, яка є предметом апеляційного перегляду відповідачем, як особою винною у заподіяні шкоди, не було у добровільному порядку відшкодовано шкоду (повністю або частково) та оспорюється визначена позивачем сума відшкодування.

Страхове відшкодування було виплачено страховою компанією на підставі узгодженого з позивачем розрахунку завданої шкоди. Позивачем зазначена сума не оспорюється.

За таких обставин, визначаючі суму відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача апеляційний суд приймає за основу розмір матеріальної шкоди, визначеної відповідно до звіту №2653/17 від 29.11.2017 року у сумі 51187,04 грн. Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 7269,70 грн, які складаються з суми ПДВ 6269,70 грн (51187,04 грн. матеріального збитку 44917,34 грн страхового відшкодування) та 1000 грн. франшизи.

Крім того, з матеріалів справи, у тому числі зі звіту та заяви потерпілої особи до страховика, убачається, що позивачем до страхової компанії не заявлялося вимог щодо відшкодування вартості експертизи, сплаченої ним самостійно, та вартість послуг евакуатора. При цьому за ст.ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вартість евакуатора та вартість експертизи повинна оплачуватися страховою компанію. Таким чином, немає підстав покладати обов`язок щодо відшкодування даних сум на відповідача. Отже, рішення суду у частині стягнення витрат з проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 3300 грн. та витрат на послуги евакуатора у розмірі 750 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні даних вимог.

Проте апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі, ураховано факт завдання пошкоджень майну позивача та за таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 300 грн. є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків.

Отже, у даній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем понесених ним витрат на правову допомогу, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. В матеріалах справи наявний ордер про надання правової допомоги адвокатом Чумак І.М., виписаний на ім`я ОСОБА_2 , копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та товарний чек від 28.12.2017 року на суму 110 грн, що свідчать про оплату послуг адвоката, пов`язаних із наданням цієї допомоги, а саме: складання позовної заяви і надання юридичної консультації, з зазначенням вартості цих послуг, які були оплачені. Вимоги ст. 137 ЦПК України не передбачають обов`язкового зазначення у документах номера справи.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, та ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 267,46 грн. витрат на правову допомогу, суму судового збору у розмірі 171,37 грн., сплаченого за подання позовної заяви, та стягнути з позивача на користь відповідача 800,38 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 629 грн. 01 коп. різниці сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року в частині стягнення витрат з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3300 грн. та понесених витрат за послуги евакуатора на суму 750 грн. скасувати, в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16917,72 грн. і понесених позивачем судових витрат змінити.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 3300 грн. та понесених витрат за послуги евакуатора на суму 750 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 7269 (сім тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 267 грн. 46 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 629 грн. 01 коп.

В іншій частині рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований

Повний текст постанови складений 18 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач В.В. Папоян