Справа № 191/4475/19
Провадження № 2-о/191/93/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 ; заінтересована особа: Синельниківська міська рада про встановлення факту належності заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

05.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту, посилаючись на те, що 26 липня 1994 року дід заявника ОСОБА_2 склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лівінським О. С. за реєстром №1229 на заявника ім`я ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня 2000 року ОСОБА_2 номер. Заявник звернувся до Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_2 . Але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , так як були виявлені розбіжності в прізвищах спадкодавця та спадкоємця, а саме: у заповіті, посвідченому 26 липня 1994 року за реєстром №1229 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лівінським О. С., вказано « ОСОБА_3 в ОСОБА_4 », у паспорті громадянина України « ОСОБА_5 єв ОСОБА_4 », а у свідоцтві про смерть « ОСОБА_6 ».

У зв`язку з вищевказаними розбіжностями заявник не може здійснювати свої права у повному обсязі: не може прийняти у власність спадкове майно, яке йому заповідав його дід ОСОБА_2 .

Вважає, причина неправильного написання його прізвища виникла у зв`язку із неправильним переведенням його прізвища на українську мову при оформленні заповіту. Оскільки на російській мові його прізвище «ОСОБА_5 », тож при оформленні заповіту зробили кальку з російської мови і вказали його прізвище неправильно: « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_5 ». У зв`язку з вищенаведеним просить встановити, що йому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , належить заповіт ОСОБА_2 від 26 липня 1994 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лівінським О. С. за реєстром №1229 на ім`я ОСОБА_1 .

До початку судового засідання заявник надав заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій просить розглядати справу у відсутності їхнього представника, проти задоволення заяви не заперечують.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до ст.351 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частина 2 ст. 317 Цивільного кодексу України, встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що 26 липня 1994 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким заповідав заявнику ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Заповіт було посвідчено 26 липня 1994 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лівінським О. С., за реєстром №1229 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 15).

Разом з тим, у заповіті від 26 липня 1994 року прізвище заявника вказано як « ОСОБА_5 », хоча в паспорті його прізвище зазначено як « ОСОБА_5 » (а.с.4,8).

Через зазначені розбіжності у написанні прізвища заявника, він не має можливості на теперішній час отримати у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

З ксерокопії паспорта заявника вбачається, що його прізвищем є « ОСОБА_5 », а не « ОСОБА_5 » як це зазначено у заповіті, протягом життя йому видавалися інші офіційні документи.

За таких обставин суд вважає, що оскільки всі інші дані в паспорті заявника та заповіті від 26 липня 1994 року повністю співпадають, то заява підлягає задоволенню, а факт належності ОСОБА_1 , заповіту від 26 липня 1994 року виданого на ім`я « ОСОБА_5 », посвідченого 26 липня 1994 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лівінським О.С., за реєстром №1229, встановленню.

На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Заявником при поданні заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 384 гривень 20 коп., який з урахуванням положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263, 264, ч.ч. 1-6 ст. 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ЗаявуОСОБА_1 ; заінтересована особа: Синельниківська міська рада про встановлення факту належності заповіту, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , заповіту складеного 26 липня 1994 року ОСОБА_2 , та посвідченого 26 липня 1994 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лівінським О.С., за реєстром №1229.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко