Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1075/20
Провадження № 2/553/648/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.12.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді Крючко Н.І.,

при секретарі Іжик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Подільська районна у м. Полтаві рада, Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полтавської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління департаменту з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, в якій прохав визнати за ОСОБА_1 право власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 03 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження.

Згідно ухвали суду від 01 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальну громаду в особі Полтавської міської ради, Подільську районну у м. Полтаві раду.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області.

Згідно ухвали суду від 14.12.2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав на адресу суду заяву в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі .

Представник відповідача Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, з урахуванням Витягу з протоколу засідання тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва в м. Полтава від 04.08.2020 року за № ПР№01.3/05.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити слуханння справи у відсутність їх представника, при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

В судове засідання представник Подільської районної у м. Полтаві ради не з`явився, але надав на адресу суду письмові пояснення, де при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

В ході судового розгляду представник Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо наявності у нього документів на право власності/користування земельною ділянкою, на якій знаходиться громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . При цьому, позивачем не надано доказів, який би підтверджував право на виконання будівельних робіт, відсутній належно затверджений проект та не надано доказів з приводу того, що будівництво здійснено без істотних порушень будівельних норм та правил.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.

Судом встановлено, що відповідно до списики з рішення № 146 виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 16.04.1991 року, позивачу ОСОБА_1 , дозволено розмістити павільйон для заняття індивідуальною трудовою діяльністю по дрібному ремонту автомобілів, в районі вул. Соціалістичної.

В позові позивачем вказувалось про те, що фактично з 1991 року він підтримував вищевказане майно в належному стані, шляхом здійснення необхідних (часткових) ремонтних робіт. Всі ремонтні роботи були проведені за його власний рахунок.

Поряд з цим, позивачем вказувалось про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться вищевказане нерухоме майно, у відповідності до ст. 79-1 Земельного кодексу України, як об`єкт цивільних прав не сформована, кадастровий номер земельної ділянки відсутній, в Державній земельний кадастр відомості про земельну ділянку не вносилися, інформація відсутня, у власність або користування не передавалася, на підтвердження чого було надано графічні матеріали з Публічної кадастрової карти.

Судом встановлено, що дана земельна ділянка розташована у межах населеного пункту м. Полтава, тому з вказаного вище питання позивач звертався до Полтавської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, але позивачу було відмовлено, з підстав відсутності у останнього право установчих документі в на нерухоме майно, яке розташоване на вказаній земельній ділянці.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, відповідно до рішення позачергової дев`ятої сесії Полтавської міської ради двадцять третього скликання «Про зміну назв вулиць, майданів, парків міста» від 21.09.1999 року назву вулиці Соціалістичної змінено на АДРЕСА_2 .

Згідно рішення двадцятої сесії Полтавської міської ради двадцять третього скликання «Про зімну назву вулиць та провулків у місті» від 26.03.2001 року внесено зміни до рішення позачергової дев`ятої сесії Полтавської міської ради двадцять третього скликання «Про зміну назв, вулиць, майданів, парків міста» від 21.09.1999 року та назву вулиці Соціалістичної змінено на АДРЕСА_1 , що підтверджується листом управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.05.2020 року № 01-02-01-15/95.

В позові позивачем вказувалось про те, що з 1991 року позивач, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користається майном , а саме громадським будинком з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , утримує його, підтримує в належному стані.

У відповідності до Звіту про проведення технічного обстеження, що розроблений КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради від 27.01.2020 року встановлено, що за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, стан якого оцінюється як придатний до нормальної експлуатації, недоліків не виявлено, рекомендації не надаються.

За результатами проведення технічного обстеження об`єкта: громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами, виготовлено КП ПМБТІ ПМР станом на 27 січня 2020 року.

Судом встановлено, що вартість громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами, згідно Звіту про оцінку об`єкта у матеріальній формі від 22.06.2020 року , розробленого ТОВ «Консалтингова група «БіНЕК» складає 694 100,00 грн..

При цьому, згідно характеристики громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами, що є частиною технічного паспорту га громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами виготовлений станом на 27 січня 2020 року КП « Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради, встановлено, що роком спорудження даного об`єкту є 1991 рік, тобто факт наявності самочинного будівництва відсутній.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на рухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч.2. ст. 344 ЦК України, Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК), (п. 9 Постанови).

З наведених вище обставин та письмових доказів, які наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не здійснює жодних дій на приховування факту володіння майном, користується даним майном відкрито, безперервно протягом 29 років, сплачує комунальні платежі.

При прийнятті рішення судом приймається до уваги Витяг з протоколу засідання тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва в м. Полтава від 04.08.2020 року за № ПР№01.3/05, згідно якого вирішено у судовому засіданні, з огляду на надані документи, а саме: лист виконавчого комітету Полтавської міської ради № 04.2.2-20/3/1164 від 20.07.2020 року; копію позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю від 27.06.2020 року; копію виписки із рішення № 146 виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 16.04.1991 року; копію технічного паспорту № 7497 від 27.01.2020 року, виданого КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради покладатись на розсуд суду ( т.1 а.с.226-227)..

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Еонвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення ревучих прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч.4 ст. 3 вказаного закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однією з умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним и нормативно правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державною.

Право власності на збудоване до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку з здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою для його виникнення.

Згідно ч.1 ст. 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Таким чином, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення (втратила чинність).

Приймаючи до уваги той факт, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Так, у відповідності до технічного паспорту виготовленого на об`єкт нерухомості, вказаного технічні характеристики даного об`єкту, який виготовлений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому, факт користування земельною ділянкою, на якій розташований громадський будинок з господарськими ( допоміжними) будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 , підтверджується рішенням № 146 Ленінської районної у м. Полтаві ради народних депутатів від 16.04.1991 року.

З даного приводу, Верховним Судом у постанові від 26.03.2020 року у справі № 323/3719/15-ц, аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави набуття права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК вказано, що добросовісність, як одна з засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. В основі такого переконання добросовісного володільця задля набуття права власності за давністю володіння має бути певна справедлива підстава (justus titulus) яка переконливо давала достатні й обґрунтовані підстави для такого володільця бути впевненим у правомірності такого набуття для себе, у власному інтересі та від свого імені.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14ю05ю2019 року у справі № 910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є законними і обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 344 ЦК України, ст.ст. 4, 12,13, 141, 264-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, Територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Подільська районна у м. Полтаві рада, Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко