КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року місто Київ

Справа 753/14702/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14871/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І.,Мараєвої Н.Є.

секретар судового засідання: Міщенко Н.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року,( у складі судді Каліушко Ф.А., інформація про дату складення повного тексту відсутня)

в справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини-,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Разом з позовною заявою представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною та передавати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня: з 17 год. 00 хв. кожного вівторка по 17 год. 00 хв. кожного четверга; у вихідні дні: з 10 год. 00 хв. кожної першої суботи до 20 год. 00 хв. кожної першої неділі місяця та з 10 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі місяця; на день народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2 спільне святкування з урахуванням бажання дитини.

Заяву мотивував тим, що заради попередження втрати емоційного зв`язку ОСОБА_4 з батьком у період розгляду вказаної справи та з дотриманням основних положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, вважає за доцільне забезпечити позов у вищевказаний спосіб згідно з визначеним графіком.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною та встановлення способу спілкування - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду 28 жовтня 2020 року представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати, та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що вказана ухвала незаконна, необґрунтована та така, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу суду на порушення вимог ст. 153 ЦПК України, а саме те, що заяву про забезпечення позову було подано разом з позовною заявою 07.09.2020, однак було розглянуто лише 02.10.2020.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки він дійшов таких висновків без належного дослідження доданих до позовної заяви доказів та доводів як позовної заяви, так і заяви про забезпечення позову, тому ухвалу вважає необґрунтованою.

Ухвалою від 23 листопада 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак станом на 15 грудня 2020 року відзиву не подано.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 та його представник доводи скарги підтримали.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі в якому вона також просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно із ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з ним за місцем його фактичного проживання ( АДРЕСА_1 , тобто предметом позову фактично є визначення місця проживання дитини з батьком та усунення перешкод у його спілкуванні з дитиною, і у її вихованні.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просив забезпечити позов шляхом не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною та передавати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня: з 17 год. 00 хв. кожного вівторка по 17 год. 00 хв. кожного четверга; у вихідні дні: з 10 год. 00 хв. кожної першої суботи до 20 год. 00 хв. кожної першої неділі місяця та з 10 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі місяця; на день народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_2 спільне святкування з урахуванням бажання дитини.

Колегія суддів, погоджується з висновками районного суду, що питання чинення відповідачем перешкод батьку у спілкуванні з дитиною входить до предмету доказування, а тому забезпечення позову, шляхом зазначення в ухвалі суду про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною є неможливим, оскільки в такому випадку буде вважатись, що наявність таких перешкод вже є встановленою та доведеною. Разом з тим на стадії забезпечення позову, суд не робить оцінку наданим сторонам доказам щодо доведеності заявлених ними вимог.

Забезпечення позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком, шляхом зобов`язання відповідача в порядку забезпечення позову передавати дитину батьку щотижня з вівторка по четвер та по вихідним дням з ранку суботи до 20 годин вечора неділі, колегія суддів вважає неможливим, оскільки суду до заяви про забезпечення позову в такий спосіб не долучено достатньо доказів, які б свідчили про те, що дитина з урахуванням її віку може залишатися без піклування матері на декілька днів і це не буде впливати на її психологічний стан.

Крім того, заявником не доведено, що вжиття такого заходу забезпечення позову знаходиться в прямому причинному зв`язку з заявленими позовними вимогами про визначення місця проживання дитини з батьком.

Колегія суддів враховує, що з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що позивач не звертався до суду з позовом про встановлення йому будь-якого порядку для участі у вихованні дитини. Питання можливості встановлення конкретного порядку участі батька у вихованні дитини не досліджувалось ні службами у справах дітей, ні лікарями-психологами, які б з урахуванням психологічного стану дитини встановили найкращий для неї порядок такої участі. З огляду на викладене, суд не може без детального дослідження психологічного стану дитини її прихильності до батьків, в порядку забезпечення позову, зобов`язувати відповідача передавати дитину батьку на декілька днів. При цьому колегія суддів приходить до висновку, що негативні наслідки, які можуть настати від вжиття забезпечення позову в обраний позивачем спосіб можуть бути гіршими ніж наслідки від не вжиття такого заходу забезпечення позову.

Разом з тим, колегія суддів роз`яснює заявнику, що він не позбавлений права звернутись з заявою про забезпечення позову в інший спосіб, в якому б враховувались найкращі інтереси дитини.

Інші доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду, колегія суддів відхиляє, оскільки судом при розгляді заяви про забезпечення позову враховані вимоги закону відповідні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, а також найкращі інтереси дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: