Справа № 286/1821/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Скітневської О.М.

з секретарем судового засідання Левківською В.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Овруцька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Кушнерчук О.М., про визнання договору недійсним , -

В С Т А Н О В И В:

10.06.2019 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , Овруцька державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку №2-2754 від 12 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Кушнерчук О.М. та зобов`язати сторони вищезазначеного правочину повернути у натурі все, що вони одержали один від одного на виконання цього правочину.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 жовтня 2004 року між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування № 2-2754, посвідчений державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Кушнерчук О.М. Відповідно до цього договору відповідач ОСОБА_5 подарувала в рівних частках їй та ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1. Однак, договір дарування вищезазначеного житлового будинку є удаваним, так як в дійсності був укладений договір купівлі-продажу вказаного будинку. На момент укладення договору нотаріус, який засвідчував даний правочин, запропонував їй, замість укладення договору купівлі-продажу укласти договір дарування, так як останній по коштам буде набагато дешевше. Договір було укладено між сторонніми особами, після укладення договору вона фактично розрахувалася з дарувальником ОСОБА_5 за придбаний житловий будинок, а тому договір є удаваним правочином, вчиненим сторонами для приховування дійсно вчиненого правочину - договору купівлі-продажу житлового будинку.

Так як на момент купівлі будинку вона була юридично необізнаною, погодилася на укладення договору дарування. Однак, під час консультації з адвокатом в травні 2019 року, вона дізналася, що договір дарування та купівлі продажу мають різний характер та різні правові наслідки, та що в подальшому можуть виникнути проблеми з правом власності, так як є роз`яснення Верховного суду України, що такий договір є удаваним і навіть може призвести до припинення права власності. Адвокат порадив врегулювати питання шляхом подачі позовної заяви, задля уникнення в подальшому проблем щодо права власності на майно.

Ухвалою суду від 23.08.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

22.10.2019 позивач подала до суду уточнюючу позовну заяву, в якій просила залучити по справі в якості відповідача ОСОБА_3 . Так як позовні вимоги також повинні бути пред`явлені і до нього, оскільки 12 жовтня 2004 року саме вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були сторонами договору дарування №2-2754, посвідченого державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Кушнерчук О.М.

Ухвалою суду від 22.10.2019 року було залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_3 . Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Кушнерчук О.М.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що у 2004 році вони з ОСОБА_3 , з яким на той час вона перебувала у шлюбі, вирішили придбати будинок. Гроші на придбання будинку дала її мати. Проте оформили не договір купівлі-продажу, а договір дарування, і за наполяганням ОСОБА_3 право власності оформили не на неї, а на них обох у рівних частках. Оскільки насправді був укладений не договір дарування, а договір купівлі-продажу, просить визнати договір дарування недійсним.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Договір дарування був удаваним, насправді був укладений договір купівлі-продажу і між іншими сторонами, що, на його, думку, є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечив. Пояснив, що договір дарування підписувався у нотаріуса, нотаріусом було роз`яснено суть та наслідки укладання даного договору, підстав для визнання його недійсним немає.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що права позивача ніяким чином не порушені і не будуть відновлені у випадку задоволення позову. Позивачем не доведено обставини, на які вона посилається у позові - коли, ким і кому передавалися гроші, якщо це був договір купівлі-продажу. Якщо, як стверджує позивачка, гроші на купівлю будинку давала її мати, тоді не обгрунтовано, в чому саме полягає порушення прав самої позивачки, з огляду на те, що її мати, яка зі слів позивачки є справжньою стороною договору купівлі-продажу, договір дарування не оспорювала. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності. На даний час судом розглядається справа про поділ вказаного будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тому дійсною причиною подання позову про визнання договору дарування недійсним є затягування розгляду справи про поділ майна подружжя. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 до суду не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Овруцької державної нотаріальної контори до суду не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їхньої участі, щодо рішення покладаються на розсуд суду. Договір дарування житлового будинку посвідчувався нотаріусом Кушнерчук О.М., яка на даний час не працює в Овруцькій державній нотаріальній конторі. Згідно п.8 даного договору обдаровувані підтверджували дійсність своїх намірів при укладанні цього договору, а також те, що він не носить характер мнимого та удаваного договору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кушнерчук О.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Під час укладення договору дарування нею було добросовісно виконано службові обов`язки, а саме з`ясовано волевиявлення сторін, їх наміри, та роз`яснено всі правові аспекти посвідчуваного договору та його юридичні наслідки, які були їм зрозумілі, що підтверджується їхніми підписами на договорі.

Дослідженням письмових доказів у справі судом встановлено наступне.

Відповідно до договору, посвідченого державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Кушнерчук О.М. 12 вересня 2004 року, ОСОБА_5 подарувала в рівних частках ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів договір дарування було внесено до Державного реєстру правочинів 12.10.2004 та присвоєно реєстраційний номер 175784 (а.с.8).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власниками житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожний (а.с.9).

З довідки № 23 від 12.07.2019 вбачається з 22.06.2016 року в Овруцькому районному суді перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частину будинку, яка є у спільній власності. Сторони обговорювали можливості укладення мирової угоди, але остаточної згоди не досягли. (а.с.23).

З заяви відповідачки ОСОБА_5 поданої до суду 22.10.2019 вбачається, що 12.09.2004 між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , який посвідчив державний нотаріус Овруцької державної нотаріальної контори. В дійсності між ними був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного будинку (а.с.90).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, аналізуючи правовідносини, що склалися, та норми права, що їх регулюють, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину викладені в ст. 203 ЦК України, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, виходячи зі змісту ст. 11 ЦПК, суд не має права вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 6,7 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування і єдиною підставою недійсності вказано його удаваність. Позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу не заявлено. Порушення вимог ст.203 ЦК України, чи інших встановлених законом підстав недійсності правочину позивач не наводить, доказів цього не надає, що, в свою чергу, виключає застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК.

Позивачем не обгрунтовано, яке саме право позивача порушене, у чому полягає його порушення, і яким чином воно може бути відновлене у випадку задоволення позову з огляду на те, що договір дарування є безоплатним договором.

Інший спір, який би потребував вирішення судом в рамках даної справи, виходячи зі змісту позовних вимог, відсутній.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», так як являється постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258, 259, 263-265, 273, 352 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_2 , до ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Овруцька державна нотаріальна контора, що знаходиться в м.Овруч Житомирської області вул.Т.Шевченка, 24, приватний нотаріус Кушнерчук О.М., що знаходиться в АДРЕСА_5, про визнання договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.01.2020.

Суддя: О. М. Скітневська