Справа № 128/2468/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2020 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Жигаровій Д.О.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду цивільну справу за позовною заявою Моторно (Транспортного) Страхового Бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -

В с т а н о в и в:

Позивач Моторне (Транспортне) Страхове Бюро України звернулися з позовом до Вінницького районного суду Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2016 року, близько 01 години 00 хвилин, на автомобільній дорозі Стрий-Кіровоград-Знам`янка відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував автомобілем «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була. В результаті зазначеної ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми (забитих ран, синців та саден на голові, крововиливів в м`які покрови голови, багато уламкового перелому кісток склепіння та основи черепа з переходом на його основу, забій-руйнування лівих скроневої, тім`яної та потиличної долі головного мозку, субтотального субарахноїдального крововиливу, розривів твердої мозкової оболонки); закритої тупої травми грудей (саден та синців на грудях, перелому ребер та грудини, забою та розривів легень, гемотораксу справа та зліва, розриву перекарду, травматичного розриву стінки правого шлуночка серця, гемоперикард); закритої тупої травми живота (саден та синців на животі, крововиливів в зв`язків апарат печінки та селезінки, розривів печінки та селезінки, крововиливів в тіло підшлункової, гемоперитонеум сліди); закритох хребтово-спинномозкової травми (переломовивиху на 1-2шийних хребців з порушенням зв`язкового апарату хребта та уламкового перелому 1 шийного хребця); крововиливу в за очеревинний простір зліва; закритого перелому лівої плечової кістки в середній третині; синців, саден та збитих ран на кінцівках які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю. 22 вересня 2017 року потерпіла ОСОБА_3 подала до МТСБУ повідомлення та 22 вересня 2017 року з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. На момент ДТП на утриманні потерпілого знаходились троє осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина потерпілого; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька потерпілого; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син потерпілого. Оскільки відповідно до ст. 27.2 Закону загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, то в любому випадку розмір регламентної виплати за даною статтею не може бути меншим ніж 36 мінімальних зарплат, тобто 52 200,00 грн. Тому, розрахунок регламентної виплати за ст. 27.2 Закону є наступний: 1 450,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 15.07.2016р.) х 36 = 52 200,00 грн. розмір страхового відшкодування за ст. 27.2. Закону. 22 вересня 2017 року потерпілий ОСОБА_6 подав до МТСБУ повідомлення та 22 вересня 2017 року з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. Пізніше, 07.11.2017р. від ОСОБА_3 та ОСОБА_6 через їхнього представника надійшла уточнююча заява відповідно до якої вони просять провести зазначену регламентну виплату на рахунок їхнього представника ОСОБА_7 . Разом із зверненням потерпілих до МТСБУ надійшли документи, що підтверджують придбання надгробного пам`ятника вартість якого склала 19 000,00 грн. Оскільки Законом передбачено ліміт страхового відшкодування по витратам на поховання, який є меншим за вартість витрат зокрема на спорудження надгробного пам`ятника, то розрахунок страхового відшкодування у цій частині становить 17 400,00 грн. та є наступним: 1 450,00 грн. (мінімальна заробітна плата на день ДТП 15.07.2016р.) х 12 = 17 400,00 грн. страхове відшкодування. Загальний розмір витрат МТСБУ за даною подією ДТП становить 69 600,00 грн. 52 200,00 грн. (виплата за ст. 27.2 Закону) + 17 400,00 грн. (виплата за ст. 27.4. Закону) = 69 600,00 грн. загальний розмір витрат МТСБУ по події ДТП, що трапилась 15.07.2016р. В зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 26 грудня 2017 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 52 200 грн. 00 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 11947 від 21.12.2017 року, та 27 грудня 2017 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 17 400 грн. 00 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 12023 від 22.12.2017 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Зауважуємо, що отримувачем за регламентною виплатою 17 400,00 грн. як видно із платіжного доручення №1263031 від 27.12.2017р. є ОСОБА_7 . Виплата страхового відшкодування саме цій особі була проведена на підставі довіреностей йому від ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які серед інших прав надали також право ОСОБА_7 отримати за них таке страхове відшкодування, а також відповідно до заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 07.11.2017р. відповідно до якої вони просять МТСБУ здійснити зазначену виплату саме ОСОБА_7 . Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В зв`язку із вищевикладеним позивач просить стягнути із відповідача в порядку регресу витрати пов`язані із виплатою страхового відшкодування в сумі 69 600 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102, 00 грн.

Представник позивача адвокат Купар І.Ю. попередньо надав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду заяву згідно якої позовні вимоги до нього визнає повністю, справу просить розглянути у його відсутність.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмовій заяві та клопотанні, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 15 липня 2016 року, близько 01 години 00 хвилин, на автомобільній дорозі Стрий-Кіровоград-Знам`янка відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував автомобілем «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28 вересня 2016 року (а.с.8-9) та постановою Літинського районного суду Вінницької області від 24.10.2016 року (а.с.10).

В результаті зазначеної ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми (забитих ран, синців та саден на голові, крововиливів в м`які покрови голови, багато уламкового перелому кісток склепіння та основи черепа з переходом на його основу, забій-руйнування лівих скроневої, тім`яної та потиличної долі головного мозку, субтотального субарахноїдального крововиливу, розривів твердої мозкової оболонки); закритої тупої травми грудей (саден та синців на грудях, перелому ребер та грудини, забою та розривів легень, гемотораксу справа та зліва, розриву перекарду, травматичного розриву стінки правого шлуночка серця, гемоперикард); закритої тупої травми живота (саден та синців на животі, крововиливів в зв`язків апарат печінки та селезінки, розривів печінки та селезінки, крововиливів в тіло підшлункової, гемоперитонеум сліди); закритох хребтово-спинномозкової травми (переломовивиху на 1-2шийних хребців з порушенням зв`язкового апарату хребта та уламкового перелому 1 шийного хребця); крововиливу в за очеревинний простір зліва; закритого перелому лівої плечової кістки в середній третині; синців, саден та збитих ран на кінцівках які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Відповідно до ст. 27.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

22 вересня 2017 року потерпіла ОСОБА_3 подала до МТСБУ повідомлення та 22 вересня 2017 року з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою (а.с.18-19).

Відповідно до ст. 27.2 Закону - Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 1 ст. 1200 ЦК України - у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

На момент ДТП на утриманні потерпілого знаходились троє осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина потерпілого (а.с.13); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька потерпілого (а.с.14); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син потерпілого (а.с.14).

Оскільки відповідно до ст. 27.2 Закону загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, то в любому випадку розмір регламентної виплати за даною статтею не може бути меншим ніж 36 мінімальних зарплат, тобто 52 200,00 грн.

Тому, розрахунок регламентної виплати за ст. 27.2 Закону є наступний: 1 450,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на 15.07.2016р.) х 36 = 52 200,00 грн. розмір страхового відшкодування за ст. 27.2. Закону.

Крім того, відповідно до ст. 27.4 Закону - Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

22 вересня 2017 року потерпілий ОСОБА_6 подав до МТСБУ повідомлення та 22 вересня 2017 року з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою (а.с.20-21).

В подальшому 07.11.2017 року від ОСОБА_3 та ОСОБА_6 через їхнього представника надійшла уточнююча заява відповідно до якої вони просять провести зазначену регламентну виплату на рахунок їхнього представника ОСОБА_7 (а.с. 22-23).

Разом із зверненням потерпілих до МТСБУ надійшли документи, що підтверджують придбання надгробного пам`ятника вартість якого склала 19 000,00 грн. (а.с.24).

Загальний розрахунок розміру шкоди на утримання є сума в 52 200 грн, що також підтверджується розрахунком (а.с.26).

Оскільки законом передбачено ліміт страхового відшкодування по витратам на поховання, який є меншим за вартість витрат зокрема на спорудження надгробного пам`ятника, то розрахунок страхового відшкодування у цій частині становить 17 400,00 грн. та є наступним: 1 450,00 грн. (мінімальна заробітна плата на день ДТП 15.07.2016р.) х 12 = 17 400,00 грн. страхове відшкодування, що підтверджується копією розрахунку (а.с.27).

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 5 ст. 1187 ЦК України - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, зазначена шкода особисто відповідачем відшкодована потерпілим особам не була.

Договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало.

Відповідно до норм ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, (далі - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 26 грудня 2017 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 52 200 грн. 00 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 11947 від 21.12.2017 року, та 27 грудня 2017 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 17 400 грн. 00 коп., відповідно до Наказу МТСБУ № 12023 від 22.12.2017 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с. 28-31).

Визначаючись щодо заявлених вимог, та поданих стороною відповідача заперечень проти позову, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При розгляді справи даної справи, суд враховує, що цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова є обов`язковою для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. При цьому, преюдиційними фактами, є факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 зазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі ст. 36.2. Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

У разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами зокрема статей 1187,1188 ЦК України.

Відповідно до ст. 9 (п.п. 9.1., 9.2.) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до ст. 22 (п. 22.1) Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до підпункту 38.1.1 «г» пункту 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 29 червня 2016 року в справі №6-192цс16, згідно з яким завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 16 листопада 2016 року в справі № 6-2188цс16, за змістом якого згідно зі статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Крім цього, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 23 березня 2016 року в справі № 6-2598цс15, згідно з яким перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України). Разом з тим, статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. Як роз`яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. В п. 27 Пленуму роз`яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Враховуючи, що сума виплаченого позивачем страхового відшкодування на даний час відповідачем не відшкодована, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними і обґрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також положеннями ч.1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті та позовні вимоги підлягають до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків документально підтверджених витрат зі сплати судового збору в сумі 1 051,00 грн, та Управлінню Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області слід повернути позивачу 50 відсотків документально підтверджених витрат зі сплати судового збору в сумі 1 051,00 грн. (а.с. 5).

Керуючись ст.ст. 14, 22, 512, 514, 979, 990, 1166, 1187, 1191, 1192 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, бульвар, Русанівський б-р, 8, Банківські реквізити: IBAN: UA 77 322313 202284871; в Укрексімбанку м. Києва; ЄДРПОУ 21647131) кошти в розмірі понесених витрат в сумі 69 600,00 грн. в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, бульвар, Русанівський б-р, 8, Банківські реквізити: IBAN: UA 77 84871; в Укрексімбанку м. Києва; ), судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 051,00 грн.

Управлінню Державної казначейської служби України у Вінницькому районі Вінницької області повернути Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України (02154, м. Київ, бульвар Русанівський,8; Банківські реквізити: р/р 871 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313, ідентифікаційний номер 21647131), 50 % сплаченого нею судового збору згідно дубліката квитанції № 0.0..1 від 12.03.2020, що становить 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 14.12.2020.

Учасники провадження:

позивач МТСБ України, адреса: 02154, м. Київ, бульвар Русанівський,8;

відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя І.А. Ганкіна