Єдиний унікальний номер судової справи: 225/7801/19
Номер провадження: 2/225/158/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ткач Г.В.,

за участю

секретаря судового засідання Черникової Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог посилається на те, що є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 17.08.2012 року, зареєстрованого державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори Садановим О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1771. За вищевказаною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , зять його дружини, який в січні 2015 року виїхав до РФ, з цього моменту більше не повертався, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі, за житло він не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не проводить, тим самим втратив будь-який зв`язок з житлом. Зазначає, що реєстрація відповідача не дозволяє розпоряджатися житлом на власний розсуд та значно обмежує його законні права, У зв`язку з чим, позивач несе витрати по утриманню квартири, сплачує комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясував обставини справи, дослідив докази подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, наділені члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування Суд зазначає, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 17.08.2012 року, зареєстрованого державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори Садановим О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1771, що підтверджено також Витягом №35350236 від 31.08.2012 про державну реєстрацію прав КП «Бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська» та Витягом з Державного реєстру правочинів №11718634 від 17.08.2012.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №02-33/2417 від 14.11.2019, виданої виконавчим органом Північної селищної ради м.Торецьк Донецької області відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом від 14.11.2019, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі не мешкає.

Відповідно до письмових пояснень сусідів позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 як родич дружини ОСОБА_1 в 2014 році мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , проте в січні 2015 року виїхав на заробітки за межі України, з вказаного часу більше не повертався, зв`язок з родичами не підтримує.

Відповідач в письмовій заяві до суду підтвердив, що з січня 2015 року проживає в РФ.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Згідно з ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону . Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, проаналізував всі обставини справи, суд доходить висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В той же час, позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 9, 81, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 319, 321, 391, 405 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецька, РНОКПП НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: